ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/12582/25 Головуючий у І інстанції - Вісьтак М.Я.
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2026 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П., 
суддів: Василенка Я.М., Мєзєнцева Є.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2025 року у справі за адміністративним позовом Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИЛА:

Акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до Київського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якій просило визнати незаконною та скасувати постанову про накладення штрафу на АТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 5100,00 грн Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в межах виконавчого провадження № 75668687, прийняту 20 серпня 2024 року.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 21 березня 2025 року позовну заяву повернуто Позивачу.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 жовтня 2025 року апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» задоволено, ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 21 березня 2025 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Ухвалою від 26 листопада 2025 року Київський окружний адміністративний суд позовну заяву залишив без руху та надав Позивачу п`ятиденний строк з дня отримання копії ухвали, протягом якого можуть бути усунуті недоліки шляхом надання документу про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2025 року позовну заяву повернуто Позивачу разом з усіма доданими до неї документами.
Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2025 року, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В апеляційній скарзі Акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» не погоджується з ухвалою суду першої інстанції про повернення позовної заяви, та посилається на порушення останнім норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання.
Зокрема, Акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» вказує на те, що станом на момент прийняття ухвали від 15 грудня 2025 року у справі № 320/12582/25 про повернення позову Позивачу, ухвала суду від 26 листопада 2025 року вже була виконана АТ КБ «ПриватБанк», про що 03 грудня 2025 року на адресу Київського окружного адміністративного суду через систему «Електронний суд» Позивачем направлено заяву на виконання вказаної ухвали з додаванням платіжної інструкції про сплату судового збору, яка не була зареєстрована Київським окружним адміністративним судом.
Відзиву Відповідача на апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до суду апеляційної інстанції не надходило, що не перешкоджає розгляду справи.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з ч. 2 ст. 312 КАС України, якою, зокрема, передбачено, що апеляційна скарга на ухвалу суду про повернення позовної заяви розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що Позивач не усунув вказані в ухвалі суду недоліки у встановлений строк.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, і зазначає таке.
Так, положеннями частини 3 статті 160 КАС України визначено, що до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Відповідно до частин 1, 2 статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, установлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Згідно з пунктом 1 частини 4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо останній не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2025 року позовну заяву залишено без руху.
У вказаній ухвалі зазначено, що позовна заява не відповідає вимогам ст. 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з чим таку слід залишити без руху та запропонувати Позивачу усунути недоліки, зазначені в ухвалі суду протягом п`яти днів з дня отримання ухвали, шляхом надання документу про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.
27 листопада 2025 року вказану ухвалу надіслано стороні Позивача (представнику) у його електронний кабінет ЄСІТС, що підтверджується Довідкою про доставку електронного документа.
Як вбачається з матеріалів даної адміністративної справи, Позивачем 03 грудня 2025 року через систему «Електронний суд» було направлено до Київського окружного адміністративного суду Заяву на виконання ухвали від 26 листопада 2025 року, до якої додано платіжну інструкцію № BOJ63B4F38 про сплату судового збору в сумі 2422,40 грн.
Разом з тим, згідно картки руху Заяви в системі «Електронний суд», станом на 29 грудня 2025 року заява АТ КБ «ПриватБанк» від 03 грудня 2025 року на виконання ухвали суду від 26 листопада 2025 року у справі № 320/12582/25 має статус про доставку до Київського окружного адміністративного суду 03 грудня 2025 року, але не зареєстрована (очікує на реєстрацію).
На підставі вищенаведеного, колегія суддів у даній адміністративній справі вважає передчасним висновок суду першої інстанції про необхідність повернення позовної заяви у зв`язку з ненаданням заяви про усунення недоліків.
Крім того, Верховним Судом у постанові від 28 листопада 2022 року у справі № 380/8841/20 зазначено, що відповідно до статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).
Згідно з частиною 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.
З огляду на принцип верховенства права у демократичному суспільстві національне законодавство має забезпечувати достатній рівень доступу до суду в аспекті права на суд. Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує її права (див. mutatis mutandis рішення у справі «Белле проти Франції» від 04 грудня 1995 року («Bellet v. France», заява № 23805/94, § 36)).
Крім того, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (стаття 13 Конвенції).
У рішенні від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» (Miragall Escolano and others v. Spain, заява № 38366/97) та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» (Pйrez de Rada Cavanilles v. Spain) ЄСПЛ вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції.
Також, рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним». Для того щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує її права» (рішення у справах «Bellet v. France» та «Nunes Dias v. Portugal»).
Суворе трактування національним законодавством процесуального правила може позбавити заявників права звертатися до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Perez de Rada Cavanilles v. Spain»).
На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає неправомірним висновок суду першої інстанції про необхідність повернення позовної заяви.
Оцінюючи інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

При цьому, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до положень ст. 242 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
За змістом частини 1 статті 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про передчасність постановлення судом першої інстанції ухвали 15 грудня 2025 року про повернення позовної заяви та, як наслідок, наявність підстав для її скасування на підставі пункту 1 частини 1 статті 320 КАС України з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись статтями 169, 241, 242, 243, 308, 312, 320, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, - 

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити.
Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2025 року про повернення позовної - скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: Я.М. Василенко

Є.І. Мєзєнцев