Головуючий І інстанції: Сліденко А.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2026 р. 	Справа № 520/20754/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Ральченка І.М.,
Суддів: Катунова В.В. , Подобайло З.Г. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.11.2025, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 06.11.25 по справі № 520/20754/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області , Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області   
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому просила суд: 
- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Харківській області від 21.05.2025р. №204850004186 в частині визначення стажу роботи ОСОБА_2 на посаді судді та в частині розміру виплат; 
- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Харківській області від 30.07.2025р. №204850004186 про відмову у проведенні ОСОБА_2 перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки ТУ ДСА України у Харківській області від 08.07.2025р. №04-48/407; 
- зобов`язати ГУ ПФУ в Харківській області призначити ОСОБА_2 з 08.05.2025р. щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 60% суддівської винагороди (з урахуванням стажу роботи на посаді судді - 25 років 06 місяців 21 день, з них: на посаді судді Холодногірського (Ленінського) районного суду Харківської області - 22 роки 06 місяців 21 день та стажу роботи у галузі права, вимога щодо якого визначена законом та надавала право на призначення на посаду судді - 3 роки); 
- зобов`язати ГУ ПФУ в Харківській області здійснити з 08.05.2025р. перерахунок і виплату ОСОБА_2 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до довідки ТУ ДСА України у Харківській області від 08.07.2025р. №04-48/407 у розмірі 115.821,00грн. як 60% від зазначеної у довідці ТУ ДСА України у Харківській області від 08.07.2025р. №04-48/407 суми суддівської винагороди - 193.035,00грн., здійснивши виплату з урахуванням раніше проведених платежів.
В обгрунтування позовних вимог, позивач зазначала, що унаслідок вчинення суб`єктом владних повноважень протиправного управлінського волевиявлення була штучно створена перешкода в отриманні довічного грошового утримання судді у відставці у належному розмірі.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06.11.2025 позов - задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області в частині призначення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 60% суддівської винагороди судді Холодногірського районного суду м. Харкова.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області внести до інформаційних баз даних Пенсійного фонду України відомості про наявність у судді Холодногірського районного суду м. Харкова у відставці – ОСОБА_1 стажу роботи на посаді судді згідно з рішенням Вищої ради правосуддя від 01.05.2025р. №910/0/15-25 - 25 років 06 місяців 17 днів.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області з 08.05.2025р. здійснити призначення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі – 60 % та провести відповідні виплати з урахуванням раніше проведених платежів.
Позов у решті вимог - залишено без задоволення.
Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.
Так, відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що на його думку, у спірних правовідносинах відповідач діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а отже відповідач жодним чином не порушував права позивача.
Позивач не скористався своїм правом та не надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу відповідача.
На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 ; належить до громадянства України; документований паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 ; у спірних правовідносинах має правовий статус судді Холодногірського районного суду м. Харкова у відставці; з 30.05.2019 перебувала на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області як отримувач пенсії за віком; з 08.05.2025р. перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області як отримувач щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
Рішенням Вищої ради правосуддя від 01 травня 2025 року №810/0/15-25 заявника було звільнено з посади судді Холодногірського районного суду міста Харкова у зв`язку з поданням заяви про відставку із загальним стажем роботи судді, який дає право на відставку - 25 років 6 місяців 17 днів, а саме: стаж роботи на посаді судді - 22 роки 6 місяців 17 днів; стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), наявність якого відповідно до вимог закону надавала право для призначення на посаду судді - 3 роки, а саме робота в галузі права на посаді юрисконсульта Концерн «Європейський» з 17 березня 1997 по 14 жовтня 2002 року.
Наказом заступника голови Холодногірського районного суду м. Харкова № 02-02/100 від 02.05.2025 заявника було відраховано зі штату суду зв`язку з звільненням у відставку відповідно до вказаного рішення Вищої ради правосуддя з 07 травня 2025 року.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області № 204850004186 від 21.05.2025 з 08.05.2025р. заявнику було призначене щомісячне грошове утримання судді у відставці у розмірі 54% від заробітку, з урахуванням спеціального стажу на посаді судді 22 роки 5 місяців 21 день у розмірі 72.361,35 грн.
Згідно з довідкою Територіального управління ДСА в Харківській області №04-48/407 від 08.07.2025 станом на 07.05.2025 року розмір суддівської винагороди заявника, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання, становить 193.035,00грн, у тому числі посадовий оклад 113.550,00 грн., доплата за вислугу (70%) - 79.485,00 грн.
Зі змісту приписів ст.135 Закону України від 02.06.2016р. №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" у кореспонденції із приписами абз.4 ст.7 Закону України від 19.11.2024р. №4059-ІХ "Про Державний бюджет України на 2025 рік" слідує, що цей розмір суддівської винагороди був обчислений із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб - "3.028,00грн.".
Разом із тим, згідно з протоколом про призначення заявнику щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 20.05.2025р. суб"єктом владних повноважень - Відповідачем №1 під час призначення заявнику щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці було використано розмір суддівської винагороди - "134.00,50грн.
Зі змісту приписів ст.135 Закону України від 02.06.2016р. №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" у кореспонденції із приписами абз.5 ст.7 Закону України від 19.11.2024р. №4059-ІХ "Про Державний бюджет України на 2025 рік" слідує, що цей розмір суддівської винагороди був обчислений із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб - "2.102,00грн.".
23 липня 2025 року заявник подав до головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області заяву про здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно з вказаною довідкою та просив зарахувати період роботи в галузі права, який надає право для призначення на посаду судді, до суддівського стажу.
За принципом екстериторіальності дане звернення було розглянуто і вирішено по суті ГУ ПФУ у Одеській області і рішенням №204850004186 від 30.07.2025 було відмовлено у проведенні відповідного перерахунку, посилаючись на те, що розмір посадового окладу судді з 01.01.2020 не змінювався.
Стверджуючи про невідповідність закону управлінського волевиявлення суб`єкта владних повноважень з приводу призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці без стажу роботи в галузі права (тобто управлінського волевиявлення Відповідача №1) та з приводу відмови у перерахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (тобто управлінського волевиявлення Відповідача №2), заявник ініціював даний спір.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що у межах спірних правовідносин суб`єктом владних повноважень було протиправно обчислено відсоткове значення щомісячного довічного грошового утримання заявника як судді у відставці у розмірі 54%.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позову з наступних підстав.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційних скарг.
Згідно зі ст.126 Конституції України незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.
Відповідно до ст.130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.
Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечення права кожного на справедливий суд визначає Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII (далі по тексту – Закон №1402-VIII).
За приписами ч.1 ст.142 Закону №1402-VI судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.
Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (ч.2 ст.142 Закону №1402-VI).
Згідно з ч.3 ст.142 Закону №1402-VI щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
Відповідно до ч.ч.4-5 ст.142 Закону №1402-VIII у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання. Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.
Статтею 137 Закону №1402-VIII встановлено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.
До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.
Абзацом 4 п.34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII встановлено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
Системний аналіз частини 2 статті 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у взаємозв`язку з абзацом четвертим пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону дає підстави для висновку, що у зв`язку з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Вищий антикорупційний суд», яким внесено зміни до статті 137 Закону №1402-VIII, суддям додатково до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, підлягає зарахуванню стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.
З урахуванням зазначеного, стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання, є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується, як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.
Вказане відповідає правовій позиції, викладеній Верховним Судом у постановах від 06.03.2018 у справі № 308/6953/17 та від 30.01.2020 у справі № 592/3694/17.
За матеріалами справи, Вищою радою правосуддя у рішенні № 910/0/15-25 від 01.05.2025 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Холодногірського районного суду м. Харкова у зв`язку з поданням заяви про відставку» визначений загальний стаж роботи судді ОСОБА_1 , який дає їй право на звільнення у відставку і який становить 25 років 6 місяців 17 днів, з яких стаж роботи на посаді судді (з дати призначення судді на посаду до дати ухвалення рішення про звільнення) – 22 роки 6 місяців 17 днів, стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого, визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді – 3 роки.
Однак, пенсійним органом не зараховано до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді стаж, необхідний для зайняття посади судді на момент призначення на посаду судді вперше - 3 роки.
Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про статус суддів», яка була чинною на час призначення позивачки на посаду судді, на посаду судді може бути рекомендований кваліфікаційною комісією суддів громадянин України, не молодший двадцяти п`яти років, який має вищу юридичну освіту і стаж роботи в галузі права не менш як три роки, проживає в Україні не менш як десять років та володіє державною мовою.
Відповідно до ч.2 ст.137 Закону № 1402-VIII (в редакції, чинній з 05.08.2018) до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.
Системний аналіз вказаної норми у її взаємозв`язку з абзацом 4 пункту 34 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII дає підстави для висновку, що у зв`язку з набранням чинності Законом України від 07.06.2018 №2447-VIII «Про Вищий антикорупційний суд», яким внесено зміни до статті 137 Закону №1402-VIII, суддям додатково до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку підлягає зарахуванню стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.
Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.09.2020 у справі № 9901/302/19. Зокрема, у цій постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при обчисленні стажу роботи на посаді судді підлягають застосуванню норми законодавства, які були чинними на день призначення (обрання) відповідного судді. Водночас при обчисленні стажу, який дає право на відставку окремо слід застосовувати положення частин першої та другої статті 137 Закону №1402-VIII як стаж, який зараховується додатково. У випадку зайняття посади судді без проведення конкурсних процедур стаж роботи (професійної діяльності), передбачений частиною другою статті 137 цього Закону, визначається на момент призначення на посаду судді вперше, а у випадку призначення на посаду судді за результатами конкурсу - зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом для участі у конкурсі та надає право для призначення на цю посаду за його результатами.
Частина 2 ст.137 Закону №1402-VIII прийнята на покращення соціального захисту суддів як висококваліфікованих фахівців та підвищення їх соціального захисту і передбачає додаткову можливість зарахування до стажу роботи на посаді судді стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, а не альтернативну можливість вибору стажу, адже в абзаці 4 пункту 34 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1402-VIII визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
Згідно з абз. 2 п.3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», доповненим згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11.06.2008 №545, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.
Отже, до стажу роботи на посаді судді позивачці належить зарахувати стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.
Відтак, суд дійшов висновку, що до стажу роботи позивачки, що дає право на отримання довічного грошового утримання, як судді у відставці, має бути зараховано до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, додатково трьох років роботи в галузі права, а саме на посаді юрисконсульта Концерну «Європейський» (із 17 березня 1997 року до 14 жовтня 2002 року).
Відповідно до ч.3 ст.142 Закону №1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
Наведена норма неконституційною не визнавалась.
Тобто, відносини з визначення відсоткового значення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці при проведенні його перерахунку відповідно до частини четвертої статті 142 Закону України №1402-VIII повинні застосовуватись виключно норми цього Закону.
З матеріалів справи встановлено, що станом на дату ухвалення Вищою радою правосуддя рішення (01.05.2025) загальний стаж роботи позивачки становить 25 років 6 місяців 17 дні, на підставі якого розмір довічного грошового утримання судді становить 60%.
Проте, пенсійним органом при призначенні позивачці довічного грошового утримання без урахування вищевказаних спірних періодів щодо стажу роботи визначено у розмірі 54%.
З урахуванням вищенаведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про протиправність бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області в частині призначення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 60% суддівської винагороди судді Холодногірського районного суду м. Харкова.
Колегія суддів вважає, що для належного та ефективного захисту порушених прав позивача необхідно зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області внести до інформаційних баз даних Пенсійного фонду України відомості про наявність у судді Холодногірського районного суду м. Харкова у відставці – ОСОБА_1 стажу роботи на посаді судді згідно з рішенням Вищої ради правосуддя від 01.05.2025р. №910/0/15-25 - 25 років 06 місяців 17 днів та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області з 08.05.2025р. здійснити призначення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі – 60 % та провести відповідні виплати з урахуванням раніше проведених платежів.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі “Серявін та інші проти України” (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано частково задовольнив адміністративний позов.
Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.11.2025 по справі № 520/20754/25 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують. 
Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.11.2025 по справі № 520/20754/25 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Суддя-доповідач 		І.М. Ральченко 	
Судді	   	В.В. Катунов   З.Г. Подобайло