ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 535/940/22  Номер провадження 22-ц/814/1103/26	Головуючий у 1-й інстанції Шолудько А. В.  Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду
цивільних справ:
головуючого Пікуля В.П.,
суддів: Лобова О.А., Панченка О.О., 
за участю секретаря судового засідання Філоненко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою заступника керівника Полтавської обласної прокуратури на рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 26 вересня 2025 року (повний текст рішення складено 03 жовтня 2025 року) у справі за позовом керівника Ізюмської окружної прокуратури Харківської області в інтересах держави до Борівської селищної ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним договору купівлі-продажу та зобов`язання повернути земельну ділянку-

В С Т А Н О В И В:

ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2022 року керівник Ізюмської окружної прокуратури Харківської області звернувся з позовом, у якому просив:
-визнати незаконним та скасувати рішення XIV сесії VIII скликання Борівської селищної ради від 02 серпня 2021 року № 93, яким передано ОСОБА_1 у власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га (кадастровий номер 6321082500:03:003:0255) за межами населених пунктів на території Борівської селищної ради Харківської області; 
-визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га з кадастровим номером 6321082500:03:003:0255, укладений 22 жовтня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений та зареєстрований 22 жовтня 2021 року за №10442 приватним нотаріусом Ізюмського районного нотаріального округу Харківської області Чистовим С.Ю.; 
-зобов`язати ОСОБА_2 повернути у комунальну власність територіальної громади Борівської селищної ради Харківської області, земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га з кадастровим номером 6321082500:03:003:0255.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що Ізюмською окружною прокуратурою Харківської області в ході здійснення процесуального керівництва за досудовим розслідуванням кримінального провадження № 42021222090000083 від 17 серпня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 364 КК України, встановлено порушення вимог законодавства при прийнятті Борівською селищною радою рішення про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства та її передання у власність ОСОБА_1 , а саме: рішення селищної ради не набрало достатньої кількості голосів депутатів, оскільки, виходячи з вимог закону та кількісного складу депутатів селищної ради (26 депутатів), для прийняття рішення на сесії сільської ради необхідно 18 голосів депутатів, тоді як присутніх на засідання ради було 17 депутатів і незважаючи на це, секретарем Борівської селищної ради ОСОБА_3 рішення підписано та скріплено відтиском печатки Борівської селищної ради. 
Незаконність прийняття вказаного рішення підтверджується висновком Науково-дослідного інституту правового забезпечення інноваційного розвитку Національної академії правових наук України від 27 січня 2022 року. 
Так як спірна земельна ділянка вибула з власності територіальної громади незаконно, з допущенням порушень вимог чинного законодавства, то рішення селищної ради від 02 серпня 2021 року №93 підлягає визнанню судом незаконним і скасуванню. 
Крім того, 22 жовтня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу вищевказаної земельної ділянки, який зареєстрований 22 жовтня 2021 року за №10442 приватним нотаріусом Ізюмського районного нотаріального округу Харківської області Чистовим С.Ю. Оскільки державна реєстрація права приватної власності на земельну ділянку проведено на підставі незаконного рішення Борівської селищної ради, вказаний договір купівлі-продажу є недійсним з моменту його укладення. 
У зв`язку з тим, що земельна ділянка вибула з власності територіальної громади незаконно, з порушенням вимог чинного законодавства, то укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки підлягає визнанню недійсним у судовому порядку, а земельна ділянка підлягає поверненню у комунальну власність територіальної громади Борівської селищної ради Харківської області.
Обґрунтовуючи підстави звернення до суду з цим позовом в інтересах держави, прокурор зазначає, що, у даному випадку, порушено інтереси держави, оскільки Борівською селищною радою видано рішення, прийняте з порушенням процедури прийняття рішення, що в подальшому, призвело до незаконного вибуття земельної ділянки з комунальної власності. Необхідність звернення прокурора з даним позовом в інтересах Борівської селищної територіальної громади до суду обумовлена тим, що інтереси територіальної громади порушено Борівською селищною радою, яка діяла всупереч інтересам відповідної територіальної громади та вимогам чинного законодавства. 
З огляду на викладене, прокурором, згідно зі статті 131-1 Конституції України, статті 23 Закону України «Про прокуратуру», прийнято рішення про звернення до суду з позовом на захист інтересів держави в особі Борівської селищної територіальної громади.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 26 вересня 2025 року у задоволенні позовних вимог Ізюмської окружної прокуратури Харківської області, в інтересах держави до Борівської селищної ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про: 
1) визнання незаконним та скасування рішення XIV сесії VIII скликання Борівської селищної ради від 02 серпня 2021 року №93 «Про передачу у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Борівської селищної ради Харківської області, гр. ОСОБА_1 », яким передано ОСОБА_1 у власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га (кадастровий номер 6321082500:03:003:0255) за межами населених пунктів на території Борівської селищної ради Харківської області; 
2) визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га з кадастровим номером 6321082500:03:003:0255, що укладений 22 жовтня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений та зареєстрований 22 жовтня 2021 року за №10442 приватним нотаріусом Ізюмського районного нотаріального округу Харківської області Чистовим С.Ю.; 
3) зобов`язання ОСОБА_2 повернути у комунальну власність територіальної громади Борівської селищної ради Харківської області земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га (кадастровий номер 6321082500:03:003:0255), яка знаходиться за межами населених пунктів на території Борівської селищної ради Харківської області - відмовлено повністю.
Рішення суду мотивовано тим, що відсутні підстави для визнання незаконним рішенням XIV сесії VIII скликання Борівської селищної ради № 93 від 02 серпня 2021 року, а позбавлення ОСОБА_2 права власності на спірну земельну ділянку з підстав, викладених у позовній заяві, є непропорційним втручанням у її право на мирне володіння своїм майном.
Короткий зміст вимог апеляційних скарг
Не погодившись з рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 26 вересня 2025 року його в апеляційному порядку оскаржив заступник керівник Полтавської обласної прокуратури, який в апеляційній скарзі просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
Позиція учасників справи
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи, а при постановленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права.
Стверджує, що зі змісту протоколу відкритого поіменного голосування XIV сесії VIII скликання Борівської селищної ради від 02 серпня 2021 року № 93 з питання «Про передачу у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Борівської селищної ради, гр. ОСОБА_1 » вбачається, що по вказаному питанню, одноголосно проголосували 17 присутніх депутатів Борівської селищної ради, а з урахуванням вимог абзацу 2 частини другої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», це становить менше ніж 2/3 від загального складу ради, і такий склад не може ухвалювати будь-які рішення про розпорядження землею комунальної власності, навіть не зважаючи на одноголосне прийняття рішення.
Зазначає, що земельна ділянка, яка, в силу приписів чинного законодавства, належить до земель комунальної власності, вибула з володіння власника поза його волею, за відсутності законного рішення про передачу в приватну власність, тому витребування земельної ділянки з незаконного володіння відповідача та визнання договору купівлі-продажу недійсним дозволить відновити права та інтереси єдиного правомочного власника спірної земельної ділянки - територіальної громади.
Щодо відзиву на апеляційну скаргу
Відзив на апеляційну скаргу з дотриманням вимог ЦПК України до Полтавського апеляційного суду не надходив.
Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
У задоволення клопотання Борівської селищної ради про поновлення строку на подачу відзиву на апеляційну скаргу колегією суддів відмовлено.
Щодо явки та позиції учасників справи в суді апеляційної інстанції
В судовому засіданні прокурор апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати з підстав наведених в апеляційній скарзі.
Інші учасники будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду в судове засідання не з`явилися.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.
Встановлені обставини справи
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що Рішенням Борівської селищної ради Харківської області №1 «Про початок повноважень депутатів Борівської селищної ради VIII скликання» від 03 грудня 2020 року прийнято до відома факт початку повноважень депутатів Борівської селищної ради VIII скликання у загальній кількості 26 депутатів (том 1 а.с. 27-28).
Згідно з рішенням Борівської селищної ради №1 «Про дострокове припинення повноважень та початок повноважень депутатів Борівської селищної ради VIII скликання» від 11 грудня 2020 року прийнято до відома факт дострокового припинення повноважень чотирьох депутатів Борівської селищної ради VIII скликання, згідно зі списком та прийнято до відома факт початку повноважень чотирьох депутатів Борівської селищної ради VIII скликання, згідно зі списком (том 1 а.с. 29).
Відповідно до рішення Борівської селищної ради №1 «Про затвердження порядку денного ХІV сесії VIII скликання Борівської селищної ради» від 02 серпня 2021 року, затверджений порядок денний, під пунктом 96 «Про передачу у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Борівської селищної ради Харківської області, гр. ОСОБА_1 » (том 1 а.с. 30-34).
Пунктом 96 Порядку денного XIV сесії VIII скликання Борівської селищної ради від 02 серпня 2021 року, розглянуто питання про передачу у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Борівської селищної ради Харківської області ОСОБА_1 прийнято рішення «Про передачу у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Борівської селищної ради Харківської області, гр. ОСОБА_1 » (протокол №14 XIV сесії VIII скликання Борівської селищної ради від 02 серпня 2021 року) (том 1 а.с. 35-37).
Відповідно до Протоколу відкритого поіменного голосування XIV сесії Борівської селищної ради Ізюмського району Харківської області VIII скликання від 02 серпня 2021 року по питанню №96 «Про передачу у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Борівської селищної ради Харківської області, гр. ОСОБА_1 » проголосувало «ЗА» 17 депутатів Борівської селищної ради VIII скликання (том 1 а.с. 42).
Рішенням XIV сесії VIII скликання Борівської селищної ради №93 від 02 серпня 2021 року «Про передачу у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Борівської селищної ради Харківської області» передано ОСОБА_1 у власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га (кадастровий номер 6321082500:03:003:0255) за межами населених пунктів на території Борівської селищної ради Харківської області; гр. ОСОБА_1 зареєструвати речове право на земельну ділянку у встановленому законодавством порядку (том 1 а.с. 40-41).
Згідно з договором купівлі-продажу, укладеного 22 жовтня 2021 року між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (далі продавець), та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (далі покупець), продавець передає у власність покупцю нерухоме майно - цілу земельну ділянку загальною площею 2,0000 гектара, а покупець приймає її і зобов`язується сплатити за неї обумовлену грошову суму. Земельна ділянка, що є предметом цього Договору, розташована за межами населеного пункту і має кадастровий номер 6321082500:03:003:0255. Цільове призначення земельної ділянки загальною площею 2,0000 гектара - 1.03: для ведення особистого селянського господарства, категорія земель: Землі сільськогосподарського призначення, вид використання земельної ділянки: для ведення особистого селянського господарства. Земельна ділянка, що є предметом цього Договору, була виділена за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної форми власності та на підставі Рішення XIV сесії VIII скликання Борівської селищної ради Борівського району Харківської області від 02 серпня 2021року за №93, право власності на яку зареєстровано 16 серпня 2021року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2443387063210, номер запису про право власності: 43701024, згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, індексний номер: 272462970, виданого 30 серпня 2021 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Борівської селищної ради Ізюмського району Харківської області Гелуненко О.В. (том 1 а.с. 59-64).
Позиція апеляційного суду
Щодо позовних вимог про оскарження рішення селищної ради
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частинами другою-третьою статті 78 ЗК України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.
Держава є самостійним суб`єктом права власності на землю, яка реалізує це право через органи державної влади на землі державної власності.
Відповідно до частини першої статті 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності, зокрема, для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара (пункт «б»).
Згідно з частинами першою-четвертою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться, поряд з іншим, у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, проводиться один раз по кожному виду використання.
У статті 2 Закону України «Про місцеве самоврядування» зазначено, що місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.
Відповідно до статті 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.
До виключної компетенції сільських, селищних, міських рад належить, зокрема, вирішення, відповідно до закону, питань регулювання земельних відносин (пункт 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).
Згідно частини другої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.
Рішення ради щодо безоплатної передачі земельної ділянки комунальної власності у приватну власність (крім земельних ділянок, що перебувають у користуванні громадян, та випадків передачі земельної ділянки власнику розташованого на ній жилого будинку, іншої будівлі, споруди) приймається не менш як двома третинами голосів депутатів від загального складу ради.
Відповідно до частини п`ятої статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад, відповідно до закону, здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.
Правомочний склад ради - кількість депутатів, обраних до відповідної ради, повноваження яких визнано і не припинено в установленому законом порядку, яка становить не менш як дві третини від загального складу ради (абзац десятий статті 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).
Судом установлено, що загальний склад Борівської селищної ради становив 26 депутатів. 
Відповідно до Протоколу №14 XIV сесії VІІІ скликання Борівської селищної ради від 02 серпня 2021 року: всього депутатів - 26 чол., присутніх на сесії – 21 чол., головуючий на сесії В. Кіян – секретар Борівської селищної ради, Борівський селищний голова Тертишний О.В. не був присутнім на пленарному засіданні ради, а тому його голос при становленні результатів голосування не враховувався.
За прийняття рішення XIV сесії Борівської селищної ради VIII скликання № 93 від 02 серпня 2021 року «Про передачу у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Борівської селищної ради, за межами населених пунктів, гр. ОСОБА_1 » проголосували «за» 17 депутатів.
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що, враховуючи загальний склад депутатів Борівської селищної ради у кількості 26 депутатів, 2/3 від загального складу ради складає 18 і більше, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладена у постанові від 22 жовтня 2019 справа №817/451/18.
Суд апеляційної інстанції повторно звертає увагу що, при прийнятті рішення про передачу спірної земельної ділянки був присутній 21 депутат від загальної кількості 26 депутатів.
Також, суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позовних вимог прокурору, крім іншого вказав, що Науково-правовий висновок, на який прокурор послався, як на підставу для задоволення позову, Науково-дослідного інституту правового забезпечення інноваційного розвитку Національної академії правових наук України №9 від 27 січня 2022 року не може бути визнаний належним та допустимим доказом, оскільки, відповідно до вимог статті 106 ЦПК України, в ньому не зазначено, що він підготовлений для подання до суду.
Суд першої інстанції обґрунтовано вказав, на доводи прокурора, що не може бути враховано при прийнятті рішення окрема думка Судді Конституційного Суду України, оскільки у законодавстві України відсутні положення, які регламентували б юридичні наслідки окремих думок.
Тобто, окрема думка судді Конституційного Суду України стосовно Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо офіційного тлумачення положення «на наступній черговій сесії Верховної Ради України», яке міститься у статті 155 Конституції України від 22 березня 2016 року, не є актом Конституційного Суду України, не є джерелом права, не має обов`язкового значення.
Одночасно із цим, суд першої інстанції зазначив що, враховуючи наявність рішення про надання у приватну власність земельної ділянки, яке прийняте відповідним органом місцевого самоврядування - Борівською селищною радою, яка діяла від імені власника - Борівської селищної територіальної громади у межах повноважень, земельна ділянка вибула з володіння власника за його волею, а отже, спірна земельна ділянка не може бути витребувана у відповідача на підставі статті 388 ЦК України.
З даним висновком погоджується і суд апеляційної інстанції.
Прокурор в апеляційній скарзі послався на правовий висновок, який викладено у постанову Великої Палати Верховного Суду від 05 лютого 2019 року у справі № 826/2184/17 про те, що відсутність кворуму для голосування є підставою незаконності прийнятого рішення.
Разом з тим, слід наголосити, що наведена правова позиція Великої Палати Верховного Суду стосується недійсності дій Національного банку України при віднесенні банку до категорії неплатоспроможних. У тій справі Великою Палатою Верховного Суду не досліджувалось питання добросовісності набувача, дотримання вимог статті 1 Першого протоколу до Конвенції, втручання держави у право мирного володіння майном і критерії трискладового тесту, який вимагає досліджувати Європейський суд з прав людини.
Отже, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що відсутні підстави для визнання рішенням XIV сесії VIII скликання Борівської селищної ради № 93 від 02 серпня 2021 року «Про передачу у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Борівської селищної ради Харківської області, гр. ОСОБА_1 » незаконним, оскільки недоліки були допущені Борівською селищною радою, а не відповідачами - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , з зданим висновком погоджується і суд апеляційної інстанції.
Щодо земельної ділянки
Відповідно до статей 317 і 319 ЦК України власнику належить права володіння, користування та розпоряджання своїм майном на власний розсуд.
Власник має право витребувати майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави, заволоділа ним (стаття 387 ЦК України), незалежно від того, чи заволоділа ця особа незаконно спірним майном сама, чи придбала його в особи, яка не мала права відчужувати це майно.
При цьому, стаття 400 ЦК України вказує на обов`язок недобросовісного володільця негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов`язку заінтересована особа має право пред`явити позов про витребування цього майна.
Тобто, можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність, насамперед, від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, від волевиявлення власника щодо вибуття майна, від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем, а також від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно).
Такі висновки Велика Палата Верховного Суду зробила в постановах: від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 (провадження № 12-35 гс 21), від 28 вересня 2023 року у справі № 911/229/22 (провадження № 12-50гс23) та інших.
Право власника витребувати своє майно у всіх випадках і без будь-яких обмежень при володінні цим майном недобросовісним набувачем передбачено статтею 387 ЦК України (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2023 року у справі № 607/15052/16-ц (провадження № 14-58цс22)).
Власник майна може витребувати належне йому майно від будь якої особи, яка є його останнім набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними (постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 лютого 2020 року у справі № 922/614/19 (провадження № 12-157гс19), від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц (провадження № 14-396цс19), від 04 липня 2023 року у справі № 373/626/17 (провадження № 14-201цс21).
Якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього (частина перша статті 330 ЦК України).
Виникнення права власності у добросовісного набувача відбувається за таких умов: факт відчуження майна; майно відчужене особою, яка не мала на це права; відчужене майно придбав добросовісний набувач; відповідно до статті 388 ЦК України, майно, відчужене особою, яка не мала на це право, не може бути витребуване у добросовісного набувача.
За змістом частини п`ятої статті 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується, тобто, незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі про те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна (пункти 28, 29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 907/50/16 (провадження № 12-122 гс 18)).
Суд першої інстанції обґрунтовано вказав, що виходячи з мети позову, який заявив прокурор, і його обґрунтування, вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 22 жовтня 2021 року, та зобов`язання ОСОБА_2 повернути у комунальну власність територіальної громади Борівської селищної ради Харківської області спірну земельну ділянку необхідно розуміти, як вимогу про витребування цієї ділянки з володіння ОСОБА_2 на користь власника.
Отже, оцінюючі заявлені вимоги, суд повинен враховувати положення статей 387, 388 Цивільного кодексу України.
Спосіб захисту цивільного права чи інтересу має бути ефективним, тобто призводити у конкретному спорі до того результату, на який спрямована мета позивача, - до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Застосування способу захисту має бути об`єктивно виправданим і обґрунтованим, тобто залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання, оспорення та спричинених, відповідними діяннями, наслідків. У кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату позивач хоче досягнути унаслідок вирішення спору. Суд розглядає справи у межах заявлених вимог (частина перша статті 13 ЦПК України), але, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом (пункт 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України). Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально. Задоволення судом позовної вимоги має, з урахуванням вимог правовладдя (верховенства права), дозволити досягнути мети судочинства, зокрема, реально відновити суб`єктивне право, яке порушив, оспорює або не визнає відповідач. Якщо таке право чи інтерес мають бути захищені лише певним способом, і той, який обрав позивач, можна використати для захисту інших прав або інтересів, а не тих, за захистом яких він звернувся до суду, суд визнає обраний позивачем спосіб захисту неналежним, зокрема неефективним, і відмовляє у позові. У тому ж випадку, якщо заявлену позовну вимогу взагалі не можна використати для захисту права чи інтересу, оскільки незалежно від доводів сторін спору суд не може її задовольнити, таку вимогу не можна розглядати як спосіб захисту (правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 липня 2023 року у справі №757/31372/18-ц).
Стаття 387 ЦК України передбачає, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Відмовляючи у задоволенні позову прокурору, місцевий суд, встановивши, що витребування спірної земельної ділянки у відповідача, яка є добросовісним набувачем, відповідно до вимог статті 388 ЦК України, є неможливим.
Судом першої інстанції обґрунтовано вказано, що матеріали справи не містять доказів на спростування презумпції добросовісності набувача майна, й за відсутності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно жодної інформації про будь-яке зареєстроване речове право Борівської селищної ради на це майно, ОСОБА_2 , яка добросовісно покладалася на ці відомості, не знала і не могла знати про існування такого права у Борівської селищної ради.
На підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 22 жовтня 2021 року ОСОБА_2 законним шляхом набула земельну ділянку площею 2,0000 га, кадастровий номер 6321082500:03:003:0255, та є добросовісним набувачем, а тому спірна земельна ділянка не може бути витребувана у ОСОБА_2 , з даним висновком погоджується і суд апеляційної інстанції.
Добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тому, за відсутності в цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень (пункт 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 (провадження № 12-127 гс 19).
Втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом та легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа - добросовісний набувач - внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року, «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року).
Отже, позбавлення добросовісного набувача права власності на спірне нерухоме майно призведе до порушення положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції.
У пункті 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року в справі № 461/12525/15-ц (провадження № 14-190 цс 20) зроблено висновок, що: «розглядаючи справи щодо застосування положень статті 388 ЦК України, у поєднанні з положеннями статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, суди повинні самостійно, з урахуванням усіх встановлених обставин справи дійти висновку про наявність підстав для втручання у мирне володіння майном особи, що набула це майно за відплатним договором, виходячи з принципів мирного володіння майном, а також надати оцінку тягаря, покладеного на цю особу таким втручанням. Такими обставинами можуть бути, зокрема, підстави та процедури набуття майна добросовісним набувачем, порівняльна вартість цього майна з майновим станом особи, спрямованість волевиявлення учасників правовідносин та їх фактичні наміри щодо цього майна тощо».
Конструкція, за якою добросовісний набувач втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний і надмірний тягар.
Під час набуття спірного нерухомого майна ОСОБА_2 правомірно очікувала, що ОСОБА_1 мав право ним розпоряджатися, а вона, після отримання цього майна, матиме змогу мирно ним володіти.
Тобто, ОСОБА_2 , набуваючи у володіння спірне нерухоме майно, вочевидь не могла знати про те, що це майно, як вважає прокурор, вибуло з власності територіальної громади Борівської селищної ради з порушенням процедури ухвалення рішення «Про передачу у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Борівської селищної ради, гр. ОСОБА_1 ».
Вказане спростовує посилання апеляційної скарги на недобросовісність дій ОСОБА_2 .
Місцевий суд проаналізував добросовісність дій ОСОБА_2 і критерії правомірності втручання у право мирного володіння майном та встановив нелегітимність мети у вигляді безоплатного позбавлення майна відповідача.
У цьому випадку, втручання у право ОСОБА_2 порушить справедливий баланс інтересів, оскільки, можливі, наслідки вилучення нерухомого майна не переважають дотримання прав власника, яка законним шляхом набула у власність майно.
Ураховуючи викладене, обґрунтованим є висновок про неможливість витребування нерухомого майна у ОСОБА_2 , оскільки, задоволення позову про витребування майна у цій справі, матиме наслідком покладення на добросовісного набувача індивідуального й надмірного тягаря, що призведе до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції.
При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що до подібних висновків прийшов і Верховний Суд у постанові від 12 листопада 2025 року у справі № 535/508/23, вказавши «що саме по собі посилання прокуратури на незаконність рішення Борівської селищної ради Ізюмського району Харківської області внаслідок порушення процедури його ухвалення у зв`язку із відсутністю кворуму для ухвалення такого рішення (17 депутатів при кворумі 17,33 депутати) не впливає на відсутність підстав для витребування земельної ділянки у відповідача, який є добросовісним набувачем, з огляду на статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якою гарантується захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність.
Намагання виправити, допущену в минулому, органом влади помилку, якою Ізюмська окружна прокуратура вважає рішення XIV сесії Борівської селищної ради VIII скликання №117 від 02 серпня 2021 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Борівської селищної ради, ОСОБА_1 », у будь-якому випадку не може мати наслідком непропорційне втручання у нове право відповідача та перекладати на нього усі негативні наслідки такої помилки (як вважає позивач), оскільки задоволення позову покладатиме надмірний індивідуальний тягар на особу, яка володіє земельною ділянкою протягом тривалого часу, а отже порушить справедливий баланс інтересів сторін.»
У справі, яка переглядається, оскаржуване судове рішення ухвалено за належної перевірки добросовісності/недобросовісності набувача. 
Посилання у апеляційній скарзі заступника керівника Полтавської обласної прокуратури у відповідній частині є безпідставними.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Судом першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно надано оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному окремому доказу, а підстави їх врахування чи відхилення є мотивованими.
Як передбачено пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних, а доводи апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду.
Отже, рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 26 вересня 2025 року слід залишити без змін.
Щодо судових витрат 
За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Зважаючи на те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат та відсутні підстави для розподілу судових витрат за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу заступника керівника Полтавської обласної прокуратури – залишити без задоволення.

Рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 26 вересня 2025 року – залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 березня 2026 року.

Головуючий       В.П. Пікуль

Судді         О.А. Лобов

О.О. Панченко