ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

25 лютого 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/20567/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),
суддів: Лукманової О.М., Божко Л.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.10.2025 року (головуючий суддя Турлакової Н.В.)
у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до відповідача Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся 15.07.2025 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, просив суд:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управлінням ДПС у Дніпропетровській області від 20.06.2025 року № 1672678-2411-0461-UA12020010000033698.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу на праві власності належить об`єкт нерухомого майна: 
у житловому будинку літ.А-9 на першому поверсі частина вбудованого нежитлового приміщення № 44, поз. 2-9, 11 загальною площею 79,9 кв.м., в загальному користуванні поз.1 площею 2,1 кв.м., що розташоване за адресою АДРЕСА_1 . Підстава для державної реєстрації права власності: договір купівлі-продажу нежилого приміщення від 26 серпня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Румянцевим А.В. Зареєстровано в реєстрі за № 1156. Право власності зареєстровано 22.10.2004 КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації». 03.07.2025 року позивач від Головного управління ДПС у Дніпропетровській області отримав податкове повідомлення-рішення від 20.06.2025 року №1672678-2411-0461-UA12020010000033698 з податкового зобов`язання, за податковий період 2024 рік, за платежем: земельний податок з фізичних осіб в сумі 899,81 грн. В той же час, податковим органом за 2024 рік позивачу вже виносилося податкове повідомлення-рішення від 30.04.2024 року № 993068-2412-0463-UA12020010000033698 з податкового зобов`язання, за податковий період 2024 рік, за платежем: земельний податок з фізичних осіб в сумі 1127,54 грн. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.06.2025 року по справі №160/21583/24, податкове повідомлення-рішення від 30.04.2024 року № 993068-2412-0463-UA12020010000033698 визнано протиправним та скасовано. Окремо позивачем було звернуто увагу, що обов`язок зі сплати земельного податку виникає у фізичної особи з дати державної реєстрації права власності на спірну земельну ділянку. Проте, відповідно до даних Державного реєстру земельного кадастру позивач не є власником земельної ділянки. Також позивачем зауважено, що відповідачем не надано доказів на підтвердження правильності розрахунку суми грошового зобов`язання, визначеного в оскаржуваному рішенні, що є, на думку позивача, підставою для визнання його протиправним та скасування.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.10.2025 року в задоволенні позову – відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову, доводи апеляційної скарги обґрунтовані доводами позову. Також зазначено, що у межах спірних правовідносин відповідачем не надано відомостей із державного земельного кадастру про земельну ділянку, яка знаходиться під привішенням, що належить позивачу, що свідчить про те, що розрахунок суми земельного податку з фізичних осіб для позивача здійснено за відсутністю відомостей, обов`язкова наявність яких обумовлена нормами ПКУ. Земельний податок був розрахований арифметично шляхом застосування формули, первинних документів на земельні ділянки або відомостей Державного реєстру прав на земельні ділянки, які б перебували у власності позивача, не існує. При цьому, відповідачем не надано доказів отримання контролюючим органом у встановлений законодавством спосіб інформації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок. Позивач вважає, що за відсутності об`єкту оподаткування (сформованої земельної ділянки) визначити її нормативну грошову оцінку та її площу неможливо. На думку позивача, якщо немає бази оподаткування, то не має підстав для нарахування податку. Крім того, до компетенції органу податкової служби не входять повноваження визначення нормативно-грошової оцінки земельної ділянки та визначення її площі. Натомість у витягах з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що позивачу на праві власності належить частина нежитлового приміщення, а саме: у житловому будинку літ.А-9 на першому поверсі частина вбудованого нежитлового приміщення № 44, поз. 2-9, 11 загальною площею 79,9 кв.м., в загальному користуванні поз.1 площею 2,1 кв.м., що розташоване за адресою АДРЕСА_1 , ніяких даних про частину площі вказаного приміщення по відношенню до загальною площі усієї будівлі та про земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок, в Державних реєстрах немає. Отже, питання визначення об`єкта оподаткування земельним податком у 2024 р. контролюючим органом взагалі не досліджувалось. На позивача як на власника частини будівлі покладено обов`язок сплати земельного податку за користування земельною ділянкою під цією будівлею, однак, для цього необхідно визначити загальну суму податку під всією будівлею та розподілити суму податку між усіма власниками вказаного об`єкту нерухомого майна пропорційно. Також позивачем зазначена сума втрат на правову допомогу.
Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зазначив, що позивач є власником нежитлового приміщення, яке знаходиться у багатоповерховому житловому будинку та користувачем земельної ділянки площею 0,0006 га за адресою: АДРЕСА_2 з 01.01.2007. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, об`єкт нерухомого майна за адресою АДРЕСА_2 зареєстровано за позивачем 22.10.2004 (договір купівлі-продажу ВВК № 616340 від 26.08.2004р., реєстр 1156). Керуючись п. 286.5 ст. 286 ПКУ та з урахуванням ст. 269 та ст. 270 ПКУ, ОСОБА_1 сформовано в автоматичному режимі податкове повідомлення-рішення (форма Ф) із земельного податку за 2024 рік, а саме:
ППР від 30.04.2024 № 993068-2412-0463-UA12020010000033698 на суму 1127,54 гривень. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.06.2025 у справі №160/21583/24 вищезазначене ППР визнано протиправним та скасовано. ГУ ДПС, враховуючи позицію Дніпропетровського окружного адміністративного суду та керуючись п. 286.5 ст. 286 ПК України, з урахуванням ст. 269 та ст. 270 ПК України, винесено нове податкове повідомлення-рішення із земельного податку за 2024 рік, а саме: ППР від 20.06.2025 №1672678-2411-0461-UA12020010000033698 на суму 899,81 грн. Розрахунок розміру земельного податку: 856,274 грн. (базова вартість 1 кв.м. за 2024 рік = 644,05 грн. * 1,1 *1,15* 1,05) * 2,78 (зональний коефіцієнт) * 0,84 (сукупний локальний коефіцієнт) * 2,50 (коефіцієнт функціонального використання) * 6 (площа земельної ділянки, кв.м.) * 3 % (ставка земельного податку, %). Для обчислення розміру нормативної грошової оцінки та площі земельної ділянки контролюючий орган використав Дані з Державного земельного кадастру про нормативну грошову оцінку земельних ділянок для розрахунку плати за землю №5447 від 20.02.2008 щодо земельної ділянки кадастровий номер 1210100000:03:080:0011 (69099016) під нежитловим приміщенням за адресою АДРЕСА_1 площею 0,0006 га, що надано позивачем до контролюючого органу та рішення Дніпровської міської ради від 20.05.2020 № 12/57 «Про затвердження нормативної грошової оцінки земель міста Дніпра» з урахуванням коефіцієнтів індексації НГО земель за 2021, 2022 та 2023 роки. Відповідно до Даних Державного земельного кадастру про нормативну грошову оцінку земельних ділянок для розрахунку плати за землю №5447 від 20.02.2008, саме Державним земельним кадастром встановлено, що нежитловому приміщенню в багатоквартирному будинку, що розташоване за адресою АДРЕСА_1 та належить позивачу відповідає земельна ділянка площею 0,0006 га. Дані ДЗК № 5447 від 20.02.2008 видано Управлінням земельних ресурсів у місті Дніпропетровську Дніпропетровської області ОСОБА_1 та надано ним до контролюючого органу, тому у відповідача відсутні сумніви щодо достовірності даних зазначених в цьому документі. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне. 
Судом першої інстанції встановлено, що позивачу на праві власності належить об`єкт нерухомого майна: у житловому будинку літ.А-9 на першому поверсі частина вбудованого нежитлового приміщення № 44, поз. 2-9, 11 загальною площею 79,9 кв.м., в загальному користуванні поз.1 площею 2,1 кв.м., що розташоване за адресою АДРЕСА_1 .
Підстава для державної реєстрації права власності: договір купівлі-продажу нежилого приміщення від 26 серпня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Румянцевим А.В. Зареєстровано в реєстрі за № 1156. Право власності зареєстровано 22.10.2004 КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації».
30.04.2024 відповідачем було винесено податкове повідомлення-рішення від № 993068-2412-0463-UA12020010000033698 з податкового зобов`язання за податковий період 2024 рік, за платежем: земельний податок з фізичних осіб в сумі 1127,54 грн.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.06.2025 року у справі №160/21583/24 визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управлінням ДПС у Дніпропетровській області від 30.04.2024 № 993068-2412-0463-UA12020010000033698 (рішення набрало законної сили 20.08.2025р).
03.07.2025 позивачем від Головного управління ДПС у Дніпропетровській області отримано нове податкове повідомлення-рішення від 20.06.2025 року №1672678-2411-0461-UA12020010000033698 з податкового зобов`язання, за податковий період 2024 рік, за платежем: земельний податок з фізичних осіб в сумі 899,81 грн.
Позивач вважає протиправним нове податкове повідомлення-рішення від 20.06.2025 року №1672678-2411-0461-UA12020010000033698 з податкового зобов`язання, за податковий період 2024 рік, за платежем: земельний податок з фізичних осіб в сумі 899,81 грн.
Суд першої інстанції у задоволенні позову відмовив.
Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи. 
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.
Згідно статті 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює Податковий кодекс України, який зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
За змістом підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Згідно підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Справляння плати за землю здійснюється відповідно до положень розділу ХIII ПК України.
Згідно підпункту 269.1.1 пункту 269.1 статті 269 ПК України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв). 
В силу вимог підпункту 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 ПК України об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.
Таким чином обов`язок платника податку сплачувати плату за землю виникає у власників та землекористувачів з дня виникнення права власності або користування земельною ділянкою.
Згідно зі статтею 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Статтею 126 ЗК України визначено, що право власності та користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Питання переходу права власності на земельну ділянку у разі набуття права на житловий будинок, будівлю, споруду, що розміщені на ній, регулюються статтею 120 ЗК України і статтею 377 Цивільного кодексу України (ЦК України).
Цими нормами чітко встановлено, що до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності або право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені.
За правилами пункту 286.1 статі 286 ПК України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.
При цьому власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно (пункт 287.8 статті 287 ПК України).
Тобто, фізична особа - власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку є платником земельного податку з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.
Отже, платником земельного податку є особа, яка володіє відповідним речовим правом на земельну ділянку (правом власності або правом користування).
Матеріалами справи підтверджується, що позивач є власником нежитлового приміщення, яке знаходиться у багатоповерховому житловому будинку та користувачем земельної ділянки площею 0,0006 га за адресою: АДРЕСА_2 з 01.01.2007.
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, об`єкт нерухомого майна за адресою АДРЕСА_1 (приміщення 44) зареєстровано за ОСОБА_1 22.10.2004 (договір купівлі-продажу ВВК № 616340 від 26.08.2004р., реєстр 1156).
Отже, фізична особа-власник нежилого приміщення (його частини) є платником земельного податку з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.
Таким чином, відповідач мав законні підстави для визначення позивачу грошового зобов`язанням зі сплати земельного податку з фізичних осіб.
Що стосується розрахунку суми податкового зобов`язання, визначеного спірним податковим повідомленням-рішенням, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Базою оподаткування земельним податком, зокрема, є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом (підпункт 271.1.1 пункту 271.1 статті 271 ПК України).
Відповідно до пункту 288.7 статті 288 ПК України податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285 - 287 цього розділу.
Згідно з пунктом 286.1 статті 286 ПК, яка визначає порядок обчислення плати за землю, підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Відповідні центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно у сфері будівництва, щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Земельний податок з фізичних осіб було визначено відповідно до такого розрахунку:
Цн = Цим X Пз X Кф X Кл X Кі, де:
-Цн - нормативна грошова оцінка земельної ділянки в гривнях:
-Цнм середня вартість одного квадратного метра землі в гривнях в межах конкретної економіко-планувальної зони;
-Цз - площа земельної ділянки в квадратних метрах;
-Кф - коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки;
-Кл - узагальнюючий локальний коефіцієнт, який характеризує місце розташування земельної ділянки і визначається як добуток значень окремих локальних коефіцієнтів, що впливають на місце розташування цієї земельної ділянки (при цьому значення узагальнюючого локального коефіцієнта не повинно бути нижче 0,50 і вище 1,50);
-Кі коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки.
Так розрахунок розміру земельного податку складає: 
856,274 грн. (базова вартість 1 кв.м. за 2024 рік = 644,05 грн. * 1,1 *1,15* 1,05) * 2,78 (зональний коефіцієнт) * 0,84 (сукупний локальний коефіцієнт) * 2,50 (коефіцієнт функціонального використання) * 6 (площа земельної ділянки, кв.м.) * 3 % (ставка земельного податку, %).
Для обчислення розміру нормативної грошової оцінки та площі земельної ділянки контролюючий орган використав Дані з Державного земельного кадастру про нормативну грошову оцінку земельних ділянок для розрахунку плати за землю № 5447 від 20.02.2008 щодо земельної ділянки кадастровий номер 1210100000:03:080:0011 (69099016) під нежитловим приміщенням за адресою АДРЕСА_1 площею 0,0006 га, що надано позивачем до контролюючого органу та рішення Дніпровської міської ради від 20.05.2020 № 12/57 «Про затвердження нормативної грошової оцінки земель міста Дніпра» з урахуванням коефіцієнтів індексації НГО земель за 2021, 2022 та 2023 роки.
Відповідно до Даних Державного земельного кадастру про нормативну грошову оцінку земельних ділянок для розрахунку плати за землю №5447 від 20.02.2008, саме Державним земельним кадастром встановлено, що нежитловому приміщенню в багатоквартирному будинку, що розташоване за адресою м.Дніпро, пр. Героїв, буд. 9 та належить позивачу відповідає земельна ділянка площею 0,0006 га.
Дані ДЗК № 5447 від 20.02.2008 видано Управлінням земельних ресурсів у місті Дніпропетровську Дніпропетровської області Зайченко А.А.
За таких обставин, незважаючи на те, що позивач не зареєстрував право власності чи користування земельною ділянкою під належними йому на праві власності нежитловими приміщеннями, виходячи із принципу пріоритетності норм ПК України над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2статті5 ПК України, обов`язок зі сплати земельного податку виник у позивача з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.
Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права вже була висловлена Верховним Судом України у постановах від 07 липня 2015 року (справа №826/12388/13-а), від 02 грудня 2015 року (справа №826/3130/15), а також Верховним Судом у постанові від 19 червня 2018 року (справа №826/8009/16).
Також такий висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, сформульованою у постановах від 03.08.2020 року у справі № 826/13307/18, від 20.05.2021 року у справі № 826/5220/17, від 02.08.2022 року у справі № 826/8575/17, від 20.10.2022 року у справі № 826/10981/17, від 22.05.2024 року у справі № 1640/2402/18 у подібних правовідносинах.
Таким чином, судом апеляційної інстанції не встановлено порушень, допущених контролюючим органом при обрахунку сум земельного податку за 2024 рік, і оскільки позивач, будучи фізичною особою - власником частини нежитлового приміщення у багатоквартирному жилому будинку є платником земельного податку з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно, оскаржуване податкове повідомлення - рішення відповідає критеріям, визначеним частиною другою статті 2 КАС України.
За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.
Виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.
Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову.
Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи позивача спростовуються доводами, викладеними відповідачем та нормами законодавства, що регулює дані правовідносини. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.
Керуючись 241-245, 250, 311, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення. 
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.10.2025 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття 25.02.2026 та в силу ст. 328 КАС України постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова 

суддя О.М. Лукманова 

суддя Л.А. Божко