УКРАЇНА
Житомирський апеляційний суд 

Справа №274/4149/25 Головуючий у 1-й інст. Хоцька Л. М. 
Номер провадження №33/4805/139/26
Категорія ч.2 ст.130 КУпАП Доповідач Григорусь Н. Й. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2026 року м.Житомир
Суддя Житомирського апеляційного суду Григорусь Н.Й., за участі: захисника – адвоката Олянюка В.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні суду в м. Житомирі апеляційну скаргу адвоката Олянюка Віталія Леонідовича, в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 10 листопада 2025 року, якою останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП,
ВСТАНОВИВ:
Постановою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 10 листопада 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, призначено йому адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 34000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки без оплатного вилучення транспортного засобу. Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.
Згідно з постановою судді місцевого суду, ОСОБА_1 08 червня 2025 року о 23-33 год у м. Бердичеві по вул. Козацькій, 74, керував транспортним засобом «ВАЗ 2110», д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: поведінка, яка не відповідає дійсності та зіниці очей не реагують на світло. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, відмовився. Правопорушення вчинено повторно протягом року. Дії ОСОБА_1 кваліфіковані як порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 2 ст. 130 КУпАП. 
Не погодившись із вказаною постановою судді місцевого суду, адвокат Олянюк В.Л. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування судом обставин справи. Апеляційна скарга, зокрема, обґрунтована тим, що визначена у протоколі про адміністративне правопорушення кваліфікація дій ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 130 КУпАП не відповідає фабулі протоколу, в якому вказівка на повторність правопорушення відсутня. За таких обставин, вважає, що підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП у суду не було.
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення захисника – адвоката Олянюка В.Л., який апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити, перевіривши доводи апеляційної скарги, доходжу наступного висновку.
Згідно зі ст. 245 КУпАП України, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, про що наголошується в ст. 251 КУпАП.
Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
Висновок судді місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у відмові в проходженні огляду на стан сп`яніння, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 2 ст. 130 КУпАП за обставин, установлених у постанові судді місцевого суду, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений наявними в матеріалах справи доказами.
Так, з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №355976 від 09 червня 2025 року, вбачається, що ОСОБА_1 08 червня 2025 року о 23-33 год у м. Бердичеві по вул. Козацькій, 74, керував транспортним засобом «ВАЗ 2110», д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: поведінка, яка не відповідає дійсності та зіниці очей не реагують на світло. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 2 ст. 130 КУпАП.
За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
За правилами частин 2-5 ст. 266 КУпАП, огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних засобів поліцейським із застосуванням технічних засобів відеозапису, а у разі незгоди особи на проведення огляду з використанням спеціальних технічних засобів або у разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
Згідно вимог ч. 1 ст. 130 КУпАП визначено декілька діянь, які утворюють об`єктивну сторону зазначеного правопорушення. Зокрема, адміністративна відповідальність за цією нормою закону передбачена за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до ч. 2 ст. 130 КУпАП визначено повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.
Вважаю, що винуватість ОСОБА_1 у порушенні п. 2.5 Правил дорожнього руху України підтверджується наявними у справі доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №355976 від 09 червня 2025 року (а.с. 2); направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції до Бердичівської ЦМЛ (а.с. 3); розпискою про ознайомлення водія з вимогами ч. 1 ст. 266 КУпАП щодо відсторонення водія від керування транспортним засобом (а.с. 4); розпискою про роз`яснення прав та обов`язків, передбачених ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП (а.с. 5); копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №4926500 від 09 червня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення ним ПДР за ч. 4 ст. 126 КУпАП (а.с. 6); копією постанови Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2025 року у справі №175/1788/25 (а.с. 7-9); довідкою старшого інспектора сектору адміністративної практики Бердичівського РВП ГУНП в Житомирській області підполковника поліції Харитонової Ольги про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП 21 квітня 2025 року (175/1788/25) (а.с. 10); відеозаписом з нагрудних портативних реєстраторів працівників поліції (а.с. 12).
Копія постанови судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2025 року у справі №175/1788/25, відповідно до якої ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, підтверджує повторність вчинення правопорушення протягом року (а.с. 7-9).
Як встановлено під час апеляційного розгляду, суддя місцевого суду дав належну оцінку всім доказам у справі, проаналізував їх у сукупності та взаємозв`язку і дійшов правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.
Доводами апеляційної скарги висновків суду не спростовано. Матеріалами справи об`єктивно зафіксовані обставини адміністративного правопорушення та в достатньому обсязі для вирішення питання про наявність події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, в діях ОСОБА_1 .
З наявного у матеріалах справи відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 категорично відмовився від законної вимоги поліцейського про проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я, не зважаючи на роз`яснення йому наслідків такої відмови, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР.
Слід зазначити, що за змістом п. 2 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015, поліцейський, як посадова особа, на яку покладено обов`язок забезпечення безпеки дорожнього руху, самостійно за власним переконанням визначає наявність у водіїв транспортних засобів ознак сп`яніння, вказаних у п.п. 3, 4 Розділу І цієї Інструкції. У працівника поліції була обґрунтована підозра вважати, що ОСОБА_1 знаходиться у стані наркотичного сп`яніння. Як свідчить наявний у матеріалах справи відеозапис, працівник поліції зауважив на підвищену збудженість водія та поведінку, що не відповідає обстановці, а тому вимоги поліцейського про проходження ОСОБА_1 відповідного огляду були законними.
З відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 було поінформовано про причину зупинки – несправність світлових приладів у задній частині транспортного засобу. Водночас, з огляду на обґрунтовану підозру щодо перебування його у стані сп`яніння, він був зобов`язаний виконати вимоги п. 2.5 ПДР. Крім того, працівниками поліції повідомлено про наявність щодо ОСОБА_1 рішення суду від 21 квітня 2025 року притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке вступило в законну силу. 
Відеозаписом підтверджено, що дії працівників поліції відповідали вимогам Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС та МОЗ України від 09.11.2015 №1452/735 та ст. 266КУпАП.
Протокол про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 130 КУпАП складено за встановленою формою з урахуванням всіх вимог, передбачених ст. 256 КУпАП, а також Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395.
Твердження захисника про невідповідність фабули протоколу диспозиції ч. 2 ст. 130 КУпАП не впливають на правильність кваліфікації діяння, оскільки про вчинення такого правопорушення повторно протягом року ОСОБА_1 було проінформовано при оформленні матеріалів справи про адміністративне правопорушення. Факт повторності підтверджується матеріалами справи, а відсутність у фабулі окремої вказівки на повторність не порушує законності та обґрунтованості висновків суду першої інстанції. 
Тобто, не кожен дефект певного адміністративного акта, яким є й протокол про адміністративне правопорушення, робить його неправомірним. Фундаментальне порушення - це таке порушення суб`єктом владних повноважень норм права, допущення суттєвої, істотної помилки при прийнятті певного рішення, яке мало наслідком прийняття незаконного рішення. Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.
У даному випадку, допущене працівником поліції порушення не є істотним, не робить даний доказ (протокол про адміністративне правопорушення) недопустимим або неналежним. 
Крім того, захисником не зазначено, яким чином вказане порушення вплинуло на законність та обґрунтованість судового рішення, враховуючи те, що в апеляційній скарзі не оскаржується висновок суду першої інстанції щодо доведеності винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, за обставин, установлених судом та викладених у постанові.
При цьому, суд апеляційної інстанції враховує висновок ЄСПЛ, викладений у рішенні у справі Сутяжник проти росії від 23 липня 2009 року, відповідно до якого не може бути скасоване правильне по суті судове рішення та не може бути відступлено від принципу правової визначеності лише задля правового пуризму, судове рішення може бути скасоване лише з метою виправлення істотної судової помилки.
Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленої у справі постанови.
Апеляційний суд також наголошує, що порушення Правил дорожнього руху, які мають наслідком відповідальність за ст. 130 КУпАП, є грубим та потенційно небезпечним як для самої особи, яка керує транспортним засобом, що є джерелом підвищеної небезпеки, так і для інших учасників дорожнього руху, тяжкість ймовірних наслідків.
У рішенні, ухваленому 29 червня 2007 року у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства», Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Враховуючи наведене, приходжу до висновку про те, що при розгляді даної справи суддя місцевого суду повною мірою дотримався вимог ст.ст. 245, 251, 252, 278, 280, 283 КУпАП, правильно встановив всі фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП. Зміст постанови відповідає вимогам статтей 283, 284 КУпАП.
Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, та не спростовуються доводами апеляційної скарги.
За таких обставин, підстав для скасування постанови судді місцевого суду відносно ОСОБА_1 немає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу адвоката Олянюка Віталія Леонідовича, в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а постанову Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 10 листопада 2025 року - без змін.
Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.
Суддя Н.Й.Григорусь