ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

24 березня 2026 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 751/4051/25
Головуючий у першій інстанції – Маслюк Н. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/598/26

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді Висоцької Н.В.,
суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В., 
із секретарем – Піцан В.М., 
учасники справи: заявник – ОСОБА_1 ,
заінтересовані особи – Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, військова частина НОМЕР_1 , Міністерство оборони України, Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Департамент соціальної політики Чернігівської міської ради, ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 15 грудня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 про оголошення фізичної особи померлою,
В С Т А Н О В И В :
У травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про оголошення померлим ОСОБА_2 , який є його батьком. 
Вказує, що 17.05.2024 батько пропав безвісті при виконанні обов`язків військової служби під час захисту Батьківщини внаслідок збройної агресії російської федерації проти України, у зв`язку з чим 23.08.2024 він звертався до відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернігові для отримання свідоцтва про смерть, але отримав відмову. 
Позивач посилається, що на запит адвоката були отримані матеріали службового розслідування, відповідно яких 17.05.2024 під час переміщення між укриттями, його батько у складі групи військовослужбовців, вступили у стрілецький бій з противником. У результаті вогневого контакту чотири військовослужбовці, в тому числі і батько, загинули. Евакуація тіл була неможлива через інтенсивні бойові дії. У зв`язку зі зникненням його батька було відкрито кримінальне провадження за ч.1 ст.115 КК України. 
Тому вважає, що вказані факти свідчать про загибель його батька і встановлення цього факту йому потрібно для отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої пп. 1 п. 2 ст. 16, ч. 3 ст. 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
У заяві ОСОБА_1 просив оголосити померлим стрільця-снайпера 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 2 механізованої орти НОМЕР_2 механізованого батальону військової частини НОМЕР_1 , солдата ОСОБА_2 , який зник безвісти 17.05.2024 в районі с. Роботине Пологівського району Запорізької області, під час виконання ним обов`язків військової служби у період воєнного стану, за обставин безпосередньої участі у бойових діях під час захисту Батьківщини, внаслідок збройної агресії російської федерації проти України; датою смерті ОСОБА_2 вважати ІНФОРМАЦІЯ_2 , місцем смерті - с. Роботине Пологівського району Запорізької області.
Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 15.12.2025 заява ОСОБА_1 задоволена.
Оголошено померлим ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця смт Седнів Чернігівського району Чернігівської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , стрільця - снайпера 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 2 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , за обставин безпосередньої участі у бойових діях під час захисту Батьківщини внаслідок збройної агресії російської федерації проти України.
Датою смерті (загибелі) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вважати ІНФОРМАЦІЯ_2 , місцем смерті (загибелі) – населений пункт Роботине Пологівського району Запорізької області.
Рішення суду обґрунтовано тим, що на час розгляду справи у суду відсутні будь-які відомості про те, що ОСОБА_2 живий, відсутні дані щодо місця його перебування, як і дані, що він виїхав за межі України, перебуває у полоні, тощо, а надані заявником письмові докази за фактом зникнення безвісти ОСОБА_2 з достатньою вірогідністю підтверджують загибель останнього під час виконання бойового завдання поблизу населеного пункту Роботине Пологівського району Запорізької області. Тому на підставі ст. 46 ЦК України суд дійшов висновку про задоволення заяви ОСОБА_1 про оголошення померлим його батька.
Не погодившись з вказаним рішенням суду, представник Міністерства оборони України Матієнко О.Б. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 15.12.2025 і ухвалити нове судове рішення на користь Міністерства оборони України, а також стягнути судові витрати.
За доводами скарги оскаржуване рішення судом першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права.
В обґрунтування незаконності оскаржуваного рішення суду заявник посилається на те, що ключовою ознакою окремого провадження є безспірність, а тому у разі встановлення судом під час розгляду справи у порядку окремого провадження можливості виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків у будь-якої особи внаслідок підтвердження наявності такого юридичного факту, про який просить заявник, суд має залишити таку заяву без розгляду на підставі існування спору про право і роз`яснити учасникам справи, що вони мають право звернутися до суду на загальних підставах у порядку позовного провадження.
При цьому заявник посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 20.06.2018 у справі № 522/11740/14-ц, від 27.06.2018 у справі № 522/10696/17, від 31.10.2018 у справі № 477/284/16-ц, від 18.07.2022 у справі № 755/9100/18, від 19.03.2021 року у справі № 643/14985/18-ц.
Як вказує заявник, задоволення заяви у даній справі у порядку окремого провадження і оголошення ОСОБА_2 померлим безпосередньо впливатиме на права та обов`язки його спадкоємців, а також на їхнє право на отримання одноразової грошової допомоги, що свідчить про наявність спору про право.
Також заявник посилається, що задоволення заяви у даній справі у порядку окремого провадження і оголошення ОСОБА_2 померлим безпосередньо вплине на права та обов`язки Міністерства оборони як органу, який уповноважений на прийняття рішень про виплату одноразової грошової допомоги, оскільки за наслідками задоволення заяви у даній справі у заявника виникнуть підстави для звернення за виплатою одноразової грошової допомоги.
Крім того, зазначає, що відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 (зі змінами) станом на дату зникнення безвісти ОСОБА_2 (17.05.2024) територія, на якій останній зник безвісти (селище Роботине Пологівського району Запорізької області), була територією, на якій велись активні бойові дії і натепер вказана територія перебуває не на окупованій території, але проводяться бойові дії і у зв`язку з цим пошукові заходи не завершені.
Тому заявник вважає, що воєнні дії у розумінні ч. 2 ст. 46 ЦК України на території, де зник безвісти ОСОБА_2 , не завершились, в силу чого у Новозаводського районного суду міста Чернігова відсутні нормативно визначені у ЦК України підстави для оголошення ОСОБА_2 померлим.
Заявник також стверджує, що у ч. 2 ст. 46 ЦК України йдеться про можливість оголошення зниклої безвісти у зв`язку з воєнними діями особи померлою після спливу, щонайменше, 6-місячного строку з дня закінчення таких воєнних дій, а не з дати зникнення безвісти такої особи, тому заявник наголошує, що строки, сплив яких є передумовою для можливості відкриття провадження у справі про оголошення особи померлою, які визначені у ч. 2 ст. 46 ЦК України, ще не почали спливати, у зв`язку з чим відсутні нормативно визначені у ЦК України підстави для оголошення ОСОБА_2 померлим.
На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи. 
У поданому відзиві представник ОСОБА_1 – адвокат Антонова О.В. просить залишити без задоволення апеляційну скаргу Міністерства оборони України, а рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 15.12.2025 – без змін. В обґрунтування посилається, що суд першої інстанції, зважаючи на матеріали справи, дотримався правил порядку окремого провадження, передбачених ст. 293, 294 ЦПК України, та встановив, що за обставин конкретної справи оголошення ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) померлим ґрунтується на юридичному припущенні його смерті, що відповідає правовій презумпції, закріпленій у ст. 46 ЦК України та підтвердженій практикою Верховного Суду. Вказує, що законодавство передбачає, що особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, може бути оголошена померлою після спливу двох років від дня завершення воєнних дій, але при наявності доказів високої ймовірності загибелі - не раніше шести місяців від дати події. У даному випадку на момент подання заяви територія зникнення батька заявника перебуває під тимчасовою окупацією російської федерації та мала прямий зв`язок із воєнними діями, що обґрунтовує застосування ч. 2 ст. 46 ЦК України, а дата його смерті визначається як 17.05.2024. Тому вважає, що оголошення ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), померлим є законним, обґрунтованим та спрямованим на забезпечення прав заявника і усунення невизначеності у правовідносинах, що виникає через тривалу відсутність особи, а тому рішення суду першої інстанції ухвалено із дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідає фактичним обставинам справи і усталеній судовій практиці, підстави для його скасування чи зміни відсутні, а доводи апеляційної скарги Міністерства оборони України не спростовують висновків суду першої інстанції.
Відзив на апеляційну скаргу від інших учасників справи до суду подано не було.
Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги, враховуючи наступне.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 (заявник) є сином ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.17, 60 т. 1).
Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження 17.09.2013 відповідно до ст.148 Сімейного кодексу України прізвище дитини змінено з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 » (а.с.19-23 т. 1).
Також судом встановлено, що мати заявника ОСОБА_4 після розірвання шлюбу змінила прізвище з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 » (а.с.21, 24-26 т. 1).
Згідно витягу з реєстру територіальної громади від 21.05.2024 ОСОБА_1 зареєстрований у квартирі АДРЕСА_2 (а.с.16 т. 1).
Відповідно інформації з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_8 , мати та батько ОСОБА_2 (а.с.27-29, 30-32 т. 1).
Згідно витягу з наказу №103 від 10.04.2024 командира військової частини НОМЕР_1 , солдата ОСОБА_2 з 10.04.2024 зараховано до списків особового складу на посаду стрільця - снайпера 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 2 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 (а.с.53 т. 1). 
За матеріалами справи, 20.05.2024 від ІНФОРМАЦІЯ_6 на ім`я ОСОБА_1 надійшло сповіщення сім`ї № 89 про те, що його батько, солдат ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , призваний на військову службу по мобілізації 23.02.2024 ІНФОРМАЦІЯ_7 , відданий військовій присязі на вірність Українському народу, мужньо виконуючи військовий обов`язок, в бою за Україну, її свободу і незалежність, під час виконання бойового завданні в районі села Роботине Пологівського району Запорізької області, зник безвісті 17.05.2024 (а.с.33 т. 1).
ОСОБА_1 звернувся до відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернігові про видачу свідоцтва про смерть його батька, але отримав відмову, оскільки відсутній актовий запис про державну реєстрацію смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.34-35 т. 1).
За заявою ОСОБА_1 за фактом зникнення безвісти його батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживав в АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , котрий зник безвісти 17.05.2024 в районі села Роботине Пологівського району Запорізької області, порушено кримінальне провадження № 12024270340001636 за ч.1 ст. 115 КК України, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 21.05.2024 (а.с.57 т. 1).
Відповідно до витягів з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин від 22.07.2024 № 20250722-4065, від 10.12.2024 № 20241210-1092, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зник на території бойових дій (під час воєнних дій) (а.с.58-59, 169-170 т. 1).
На підставі наказу № 2179 від 23.05.2024 за фактом зникнення безвісти солдата ОСОБА_2 проведено службове розслідування, яким було встановлено, що стрілець - снайпер 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 2 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону в/ НОМЕР_3 ОСОБА_2 зник безвісти 17.05.2024 під час виконання бойового завдання на підставі бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 №5051/79/179 від 16.05.2024 в районі населеного пункту Роботине Пологівського району Запорізької області в результаті ворожого обстрілу та бойового зіткнення з противником. Проведення наземних пошукових та евакуаційних заходів у районі зникнення безвісти ускладнене ворожим вогневим контролем місцевості. 17.05.2024 о 18.30 год стало відомо про їх зникнення. Згідно пояснень командира 2 стрілецького взводу 3 стрілецької роти в/ч НОМЕР_4 ОСОБА_9 він виходив на зазначену позицію разом із ОСОБА_2 та ОСОБА_10 . Ввечері 16 військовослужбовців зав`язався стрілецький бій з ворогом, в результаті якого ОСОБА_2 та ОСОБА_10 зникли безвісти. Вина військовослужбовців відсутня. Згідно наказу командира в/ч НОМЕР_1 № 2310 від 25.06.2024 службове розслідування завершено, визнано, що військовослужбовець ОСОБА_2 зник безвісти 17.05.2024 під час виконання бойового завдання в районі населеного пункту Роботине Пологівського району Запорізької області внаслідок бойового ураження та дії з боку противника. Евакуацію тіл провести неможливо через ризик ураження пошуково-евакуаційної групи, інтенсивні бойові дії у районі зникнення (а.с.37-55, 171-190 т. 1).
Згідно відомостей Департаменту інформатизації МВС України від 03.10.2025 відомості стосовно громадянина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про перебування у полоні - відсутні (а.с.79-80 т. 2).
Також, за матеріалами справи, а саме згідно інформації із Державного підприємства «Український національний центр розбудови миру» від 15.10.2025 та 12.11.2025, про ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відомості внесені до реєстру Національного інформаційного бюро, однак відомості про перебування ОСОБА_2 в полоні відсутні. Станом на дату звернення, інформація від держави-агресора через Центральне агентство з розшуку Міжнародного Комітету Червоного Хреста про ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до НІБ не надходила. Відсутні відомості про ОСОБА_2 в реєстрі оборонців України, які перебувають у полоні держави-агресора (а.с.76-78, 99-101 т. 2).
Відповідно повідомлення Координаційного штабу з питань поводження з військовополоненими від 10.10.2025, в інформаційній системі з питань поводження з військовополоненими містяться відомості про ОСОБА_2 . До Кординаційного штабу не надходили повідомлення від Міжнародного Комітету Червоного Хреста або сторони рф про перебування вказаної особи у полоні, стану її здоров`я та місця утримання (а.с.75 т. 2).
Згідно інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру права власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, за ОСОБА_2 не зареєстровано право власності на нерухоме майно. Проте, міститься інформація про арешт нерухомого майна ОСОБА_2 (а.с.67-68 т. 1).
Відповідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків вбачається, що за період з 1 кварталу 2024 до 1 кварталу 2025 ОСОБА_2 отримував дохід із військових частин НОМЕР_5 , НОМЕР_1 (а.с.69 т. 1).
Згідно відомостей Другої Чернігівської державної нотаріальної контори спадкова справа до майна ОСОБА_2 не заводилась, довіреності від імені ОСОБА_2 не оформлювалися (а.с.82-88 т. 1).
За відомостями Головного центру обробки спеціальної інформації державної прикордонної служби України від 09.05.2025 в період з 17.05.2024 по 15.05.2025 відомості про перетинання державного кордону ОСОБА_2 в базі даних не виявлено (а.с.90 т. 1).
Відповідно до повідомлення Новозаводського відділу державної виконавчої служби у м. Чернігові станом на 19.05.2025 наявні виконавчі провадження за участю ОСОБА_2 , зокрема з примусового виконання постанови №751/5586/22, №751/5103/22, №751/3826/23, ЕАС №6837029, №751/1688/24 та №751/340/24 (а.с.131 т. 1).
Згідно відомостей відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернігові від 20.05.2025, актові записи за період з 17.05.2024 про народження дітей, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть на ОСОБА_2 не здійснювалась (а.с.135, 161 т. 1).
Місце проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 02.06.2020 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМСУ в Чернігівській області та довідкою Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради (а.с.124,133 т. 1).
Згідно відомостей ГУ ПФУ в Чернігівській області від 19.05.2025 вбачається, що в інформаційних системах Пенсійного фонду України наявні відомості про нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суму заробітної плати/доходу, грошового забезпечення у межах максимальної величини, на яку нараховується єдиний внесок застрахованій особі ОСОБА_2 за період з травня 2024 до лютого 2025 (а.с.129 т. 1).
Згідно відомостей Чернігівського районного управління поліції ГУНП ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за період з 17.05.2024 і по теперішній час не притягувався. 29.05.2024 заведено в ОРС «Розшук» №48/2326 (а.с.80, 125 т. 1).
Згідно відомостей з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» вбачається, що ОСОБА_2 перебуває в розшуку, як зниклий безвісти 17.05.2024 (а.с.98-100 т. 1).
Під час розгляду справи судом першої інстанції був допитаний свідок ОСОБА_11 .
Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про оголошення особи померлою, суд першої інстанції виходив з того, що на час розгляду справи у суду відсутні будь-які відомості про те, що ОСОБА_2 живий, відсутні дані щодо місця його перебування, як і дані, що він виїхав за межі України, перебуває у полоні, тощо, а надані заявником письмові докази за фактом зникнення безвісти ОСОБА_2 з достатньою вірогідністю підтверджують загибель останнього під час виконання бойового завдання поблизу населеного пункту Роботине Пологівського району Запорізької області. Тому на підставі ст. 46 ЦК України суд дійшов висновку про задоволення заяви ОСОБА_1 про оголошення померлим його батька.
З такими висновками суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, оскільки вони ґрунтуються на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні матеріалів справи, доказів, наданих суду першої інстанції та відповідають вимогам чинного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).
Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Відповідно до частини першої статті 4 Закону України від 06 грудня 1991 року № 1932-XII «Про оборону України» у разі збройної агресії проти України або загрози нападу на Україну Президент України приймає рішення про загальну або часткову мобілізацію, введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях, застосування Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, подає його Верховній Раді України на схвалення чи затвердження, а також вносить до Верховної Ради України подання про оголошення стану війни.
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Надалі дія воєнного стану в Україні продовжувалася згідно з Указами Президента України.
Відповідно до п. 3 ч. 2 статті 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.
Порядок розгляду судом справ про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою визначено главою 4 розділу IV ЦПК України.
Статтею 306 ЦПК України передбачено, що у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.
За змістом ч. 2, ч. 3 статті 46 ЦК України, фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Проаналізувавши наведені норми та обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення вимог заяви ОСОБА_1 про оголошення його батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померлим.
За результатами службового розслідування встановлено, що стрілець-снайпер 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 2 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальону військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_2 зник безвісти 17.05.2024 під час виконання бойового завдання на підставі бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 № 5051/79/179 від 16.05.2024 в районі населеного пункту Роботине Пологівського району Запорізької області в результаті ворожого обстрілу та бойового зіткнення з противником. Проведення наземних пошукових та евакуаційних заходів у районі зникнення безвісти ускладнене ворожим вогневим контролем місцевості, ворожими мінометними обстрілами та ризиком ураження евакуаційної групи. На дату завершення службового розслідування достовірно підтвердити факт загибелі солдата ОСОБА_2 не вбачається за можливе. Також службовим розслідуванням було встановлено, що 17.05.2024 група військовослужбовців, до складу якої входили молодший сержант ОСОБА_10 , солдат ОСОБА_2 та двоє військовослужбовців з приданого підрозділу, під час переміщення між укриттями, вступили в стірлеький бій з противником. В результаті вогневого контакту чотири військовослужбовці отримали кульові поранення несумісні з життям. Евакуація тіл загиблих неможлива через інтенсивні бойові дії у районі зникнення, у зв`язку з чим солдат ОСОБА_2 та молодший сержант ОСОБА_10 вважаються такими, що зникли безвісти (а.с. 38-46 т. 1).
Крім того, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 , начальник зв`язку батальону, підтвердив, що після виходу на позиції був стрілецький бій, в результаті якого з військовослужбовцями був втрачений зв`язок, після чого був піднятий дрон, який оглядав позиції, і обачили тільки одну особу, яка лежала і по елементам одягу, зовнішньому виду свідок був впевнений, що це був ОСОБА_2 .
20.05.2024 ОСОБА_1 сповіщено про те, що його батько, солдат ОСОБА_2 , призваний на військову службу під час мобілізації, 23.02.2024 ІНФОРМАЦІЯ_7 , відданий Військовій присязі на вірність Українському народу, мужньо виконуючи військовий обов`язок в бою за Україну, її свободу і незалежність, під час виконання бойового завдання в районі села Роботине Пологівського району Запорізької області, зник безвісти 17.05.2024 (а.с. 33 т. 1).
Зазначені обставини дають підстави припускати загибель ОСОБА_2 у ході бойових дій під час виконання обов`язків військової служби, пов`язаної із захистом Батьківщини. 
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про їх необґрунтованість враховуючи наступне.
Судом встановлено, що подія, за якої безвісно зник військовослужбовець ОСОБА_2 , сталася 17.05.2024, а із заявою про визнання фізичної особи померлою ОСОБА_1 звернувся 06.05.2025 згідно конверту (зареєстровано судом 07.05.2025), тобто станом на час розгляду справи минуло більше шести місяців від подій, за яких ОСОБА_2 зник безвісті.
Верховний Суд у постанові від 11 квітня 2019 року у справі № 490/342/17 зазначив про те, що якщо особа пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, в такому випадку вона може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. При цьому, суду надано право оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.
Апеляційний суд також враховує, що воєнний стан це конкретний правовий режим, який запроваджується у випадку загрози або фактичного нападу на країну іншою державою чи навіть кількома державами. Воєнні дії це організоване застосування військ, сил і засобів для воєнних операцій на суші, на морі, в повітрі, тощо.
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 з 24 лютого 2022 року на території України було введено воєнний стан, який триває і на даний час.
Відповідно до витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин від 10.12.2024 № 20241210-1092, ОСОБА_2 зник на території бойових дій (під час воєнних дій) (а.с. 58 т. 1).
Селище Роботине, розташоване в Токмацькій міській територіальній громаді Пологівського району Запорізької області, Україна.
Наказом Міністерства розвитку громад та територій України «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» № 376 від 28.02.2025 підтверджено, що на територія селища Роботине Токмацької міської територіальної громади Пологівського району Запорізької області з 03.03.2022 вказане селище визнано тимчасово окупованим.
З врахуванням викладеного посилання в апеляційній скарзі, що відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 (зі змінами) станом на дату зникнення безвісти ОСОБА_2 (17.05.2024) територія, на якій останній зник безвісти (селище Роботине Пологівського району Запорізької області), була територією, на якій велись активні бойові дії і натепер вказана територія перебуває не на окупованій території, але проводяться бойові дії і у зв`язку з цим пошукові заходи не завершені, є необґрунтованими, оскільки вказаний перелік втратив чинність від 20.03.2025.
Велика Плата Верховного Суду у постанові від 11 грудня 2024 року у справі № 755/11021/22 зазначила, що для з`ясування змісту припису речення другого частини другої статті 46 ЦК України «з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців» використовує телеологічний (цільовий) спосіб тлумачення норми права. Телеологічний (цільовий) спосіб тлумачення норм права зосереджується на цілі та призначенні законодавчого припису, враховуючи права й законні інтереси суб`єктів і суспільні інтереси.
Мета досліджуваної правової норми полягає у забезпеченні балансу між правовою визначеністю та захистом прав зниклої особи. З одного боку, законодавець хоче запобігти поспішному оголошенню особи померлою, оскільки це може спричинити значні правові наслідки, як-от відкриття спадщини. З іншого - потреба у відновленні правової визначеності стає особливо актуальною у випадках зникнення в умовах активних бойових дій, коли значно зростає ризик загибелі.
Правова мета встановлення спеціальних строків полягає в тому, що визначені частиною другою статті 46 ЦК України два роки від дня закінчення воєнних дій, збройного конфлікту або шість місяців потрібні для розшуку особи та вжиття заходів для її повернення із зони воєнних дій, збройного конфлікту або з інших держав і територій. Дворічний або шестимісячний строки обумовлені тим, що в багатьох випадках під час воєнних дій, збройних конфліктів загибель або зникнення осіб відбувається в умовах невизначеності, на територіях, де тривають активні бойові дії, або в тимчасово окупованих регіонах, що ускладнює вирішення питання розшуку фізичної особи. І навіть за наявності цих строків очевидність щодо зникнення безвісти або загибелі особи може залишатися невідомою. Однак саме для розв`язання таких проблем і застосовуються юридичні фікції.
Речення друге частини другої статті 46 ЦК України не конкретизує обставини, за яких суд може застосувати скорочений шестимісячний строк замість дворічного, зазначеного у реченні першому цієї частини. Водночас суд може послатися на шестимісячний строк у разі наявності істотних підстав для припущення, що фізична особа загинула внаслідок воєнних дій, збройного конфлікту, і без обґрунтованих підстав очікувати, що з часом обставини зміняться або з`являться нові дані щодо місцезнаходження цієї особи.
Отже, визначені ст. 46 ЦК України строки спрямовані виключно на те, щоб запобігти ситуації, в якій передчасно буде визнано померлою особу, яка зникла в умовах невизначеності на територіях, де тривають активні бойові дії. Проте, за доводами апеляційної скарги, Міністерство оборони України не стверджує, що ОСОБА_2 може бути живим, перебувати у полоні або на тимчасово окупованих територіях, а його загибель є неочевидною, тощо.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що зміст проведеного військовою частиною НОМЕР_1 службового розслідування свідить про достеменне встановлення обставин загибелі солдата ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 в районі населеного пункту Роботине Пологівського району Запорізької області у ході бойових дій під час виконання обов`язків військової служби, пов`язаної із захистом Батьківщини. Встановлено, що тіло ОСОБА_2 залишилось на місці його поранення, евакуювати тіло не було можливості через ризик ураження пошуково-евакуаційної групи через інтенсивні бойові дії у районі зникнення.
Тобто, по суті вирішеної заяви Міністерство оборони не доводить, що у суду першої інстанції були відсутні достатні істотні підстави вважати, що на основі доказів у цій справі ОСОБА_2 , з надзвичайно великою вірогідністю, є дійсно померлим (загиблим), і що впродовж двох років, зазначених у частині першій статті 64 ЦК України, про нього з`являться додаткові відомості як про живого.
Виходячи з наведеного вище та враховуючи обставини конкретно цієї справи, апеляційний суд вважає, що відсутні підстави для висновку про те, що ОСОБА_2 завчасно визнано загиблим у ході бойових під час виконання обов`язків військової служби, пов`язаної із захистом Батьківщини.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що надані заявником письмові докази за фактом зникнення безвісти ОСОБА_2 з достатньою вірогідністю підтверджують загибель останнього під час виконання бойового завдання поблизу населеного пункту Роботине Пологівського району Запорізької області.
Отже, доводи скарги про те, що строк шість місяців, передбачений ч. 2 статті 46 ЦК України, має рахуватись з моменту закінчення воєнних дій, колегія суддів визнає необґрунтованими, оскільки відповідно до висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 29.05.2024 у справі № 127/28463/23 оголошення фізичної особи померлою можливе після спливу шести місяців з дня настання відповідної події - загибелі у бою.
Крім того, за відсутності лише тіла загиблого військовослужбовця, при наявності достатніх доказів його загибелі при проведенні бойових дій, відмова у позові про визнання такого військовослужбовця померлим не може вважатися такою, що відповідає завданням цивільного судочинства та принципу правової визначеності.
Вказане вище узгоджується із висновком Верховного Суду, висловленим у постановах: від 26 лютого 2024 року у справі № 686/9938/23, від 25 квітня 2024 року у справі № 278/970/23.
Так, в матеріалах справи містяться докази на підтвердження доводів заяви про оголошення ОСОБА_2 померлим під час виконання ним обов`язків військової служби у період воєнного стану за обставин безпосередньої участі у бойових діях під час захисту Батьківщини внаслідок збройної агресії російської федерації.
Згідно відомостей Департаменту інформатизації МВС України від 03.10.2025 відомості стосовно громадянина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відсутні (а.с.79-80 т. 2).
Згідно інформації ДП «Український національний центр розбудови миру» від 15.10.2025 та 12.11.2025, про ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , внесені до реєстру Національного інформаційного бюро, однак відомості про перебування ОСОБА_2 в полоні відсутні. Станом на дату звернення, інформація від держави-агресора через Центральне агентство з розшуку Міжнародного Комітету Червоного Хреста про ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до НІБ не надходила. Відсутні відомості про ОСОБА_2 в реєстрі оборонців України, які перебувають у полоні держави-агресора (а.с.76-78, 99-101 т. 2).
Відповідно повідомлення Координаційного штабу з питань поводження з військовополоненими від 10.10.2025, в інформаційній системі з питань поводження з військовополоненими містяться відомості про ОСОБА_2 (а.с.75 т. 2).
За відомостями Головного центру обробки спеціальної інформації державної прикордонної служби України від 09.05.2025 в період з 17.05.2024 по 15.05.2025 відомості про перетинання державного кордону ОСОБА_2 в базі даних не виявлено (а.с.90 т. 1).
Згідно відомостей відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернігові від 20.05.2025, актові записи за період з 17.05.2024 про народження дітей, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть на ОСОБА_2 не здійснювалась (а.с.135, 161 т. 1).
Згідно відомостей ГУ ПФУ в Чернігівській області від 19.05.2025 вбачається, що в інформаційних системах Пенсійного фонду України наявні відомості про нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суму заробітної плати/доходу, грошового забезпечення у межах максимальної величини, на яку нараховується єдиний внесок застрахованій особі ОСОБА_2 за період з травня 2024 до лютого 2025 (а.с.129 т. 1).
Згідно відомостей Чернігівського районного управління поліції ГУНП ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за період з 17.05.2024 і по теперішній час не притягувався. 29.05.2024 заведено в ОРС «Розшук» №48/2326 (а.с.80, 125 т. 1).
Згідно відомостей з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» вбачається, що ОСОБА_2 перебуває в розшуку, як зниклий безвісти 17.05.2024 (а.с.98-100 т. 1).
Отже, на час розгляду справи у суду відсутні будь-які відомості про те, що ОСОБА_2 живий, перебуває у полоні, знаходиться на непідконтрольній території з інших причин чи виїхав за межі України тощо.
Не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції доводи скарги про наявність спору про право у цій праві, що унеможливлює розгляд заяви ОСОБА_1 в порядку окремого провадження, з огляду на таке.
Згідно приписів ч. 1 статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою (п. 3 ч. 2 статті 293 ЦПК України).
Відповідний порядок застосовується, зокрема, якщо встановлення такого факту не пов`язується із подальшим вирішенням спору про право. Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою фізичних осіб про встановлення фактів, якщо встановлення фактів не пов`язується із наступним вирішенням спору про право, і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.
Поняття юридичного спору має тлумачитися широко, виходячи із підходу Європейського Суду з прав людини до тлумачення поняття спір про право (п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський Суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, поняття спору про право має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.
Верховний Суд у постанові від 15 квітня 2020 року у справі № 302/991/19 вказав, що визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане із наступним вирішенням спору про право цивільне. Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний із порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.
Як вбачається із заяви ОСОБА_1 , оголошення ОСОБА_2 померлим (загиблим) необхідне йому для отримання свідоцтва про смерть та отримання соціальних гарантій, передбачених чинним законодавством України, зокрема, отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої сім`ям загиблих осіб.
Пункт 13 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення від 31 березня 1995 року звертає увагу судів на необхідність відрізняти оголошення фізичної особи померлою від встановлення факту смерті особи. Оголошення фізичної особи померлою - це встановлення судовим рішення припущення про смерть даної особи, тобто, констатація високого ступеня ймовірності смерті. Встановлення факту смерті особи можливо, якщо суд на підставі незаперечних доказів ствердить, тобто, доведе обставини, які вірогідно свідчать про смерть особи у точно визначений час, обставини, за яких настала смерть і факт неможливості реєстрації відповідним органом факту смерті.
Верховний Суд у постанові від 29 січня 2020 року у справі № 154/2135/17 дійшов висновку, що, виходячи зі змісту положень статей: 43, 46 ЦК України, статей: 305, 306 ЦПК України, у випадку, якщо особа, яка несла військову службу, пропала безвісти у зв`язку із воєнними діями, зокрема, внаслідок вогневого впливу незаконних збройних формувань під час проведення антитерористичної операції (операції об`єднаних сил), такі обставини можуть виступати підставою для оголошення судом особи померлою, на підставі ч. 2 статті 46 ЦК України, а не визнання фізичної особи безвісно відсутньою на підставі ч. 1 статті 43 ЦК України.
Отже, апеляційний суд вважає, що оголошення фізичної особи померлою у цьому випадку не пов`язується із наступним вирішенням спору про право, враховуючи, що ОСОБА_1 відповідно до положень ст. 306 ЦПК України вказав мету, для якої слід оголосити його батька померлим, що автоматично спір не породжує. Ним не заявлено вимог майнового характеру та не обґрунтовано цю заяву наявністю будь-якого майнового спору за наслідками оголошення батька загиблим. Міністерство оборони України не наводить аргументів на підтвердження доводів існування між сторонами спору про право, зокрема не зазначає, що заявник не має права на отримання допомоги або не є сином ОСОБА_2 , або він є загиблим не в ході бойових під час виконання обов`язків військової служби, пов`язаної із захистом Батьківщини, тощо. Не свідчить про наявність спору про право і те, що в результаті вирішення цієї заяви ОСОБА_1 може отримати виплати, гарантовані законом, або спадщину.
Доводи скарги про те, що задоволення заяви про оголошенна ОСОБА_2 померлим безпосередньо вплине на права та обов`язки Міністерства оборони України як органу, який уповноважений на прийняття рішень про виплату одноразової грошової виплати, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки у таких справах спір може виникнути лише між суб`єктами отримання одноразової грошової допомоги, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів.
Відповідно, між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України такого спору бути не може, оскільки останнє не є суб`єктом отримання такої допомоги згідно із положеннями статті 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Зазначене узгоджується із правовими висновками, що містяться у пункті 106 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21, а також у постанові Верховного Суду від 19 лютого 2025 року в справі № 298/1350/22 (провадження № 61-15100св24).
Питання кола спадкоємців та їх право на отримання одноразової грошової виплати у звязку з оголошенням ОСОБА_2 померлим не є предметом розгляду цієї справи.
Враховуючи викладене та беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення задоволення заяви ОСОБА_1 про оголошення ОСОБА_2 померлим та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.
При цьому, задоволення заяви має для ОСОБА_1 юридичне значення, оскільки необхідне для реалізації своїх спадкових прав та отримання соціальних гарантій, згідно із чинним законодавством України.
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, які є підставою для скасування судового рішення у цій справі і ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм процесуального права та спростовуються матеріалами справи.
Суд правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.
За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення суду - без змін.
Заявлені вимоги про стягнення судового збору за апеляційний розгляд справи задоволенню не підлягають, враховуючи, що рішення про задоволення заяви ОСОБА_12 про оголошення ОСОБА_2 померлим підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, 
У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.
Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 15 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 26.03.2026.

Головуючий Судді: