Справа № 944/1009/26 
Провадження №1-кп/944/1070/26
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23.03.2026 року	м.Яворів 	

Яворівський районний суд Львівської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 
з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 
прокурора ОСОБА_3 
захисника ОСОБА_4 
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Яворові, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 62025140110001328 від 08.04.2025 року про обвинувачення 
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Маяки Беляєвського району Одеської області, українця, громадянина України, із середньою освітою, одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 у військовому званні старший солдат, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України
В С Т А Н О В И В:
Формулювання обвинувачення, визнаного Судом доведеним.
Обвинувачений ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 , у порушення вимог ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 129, 130, 199 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, не маючи наміру назавжди ухилитися від проходження військової служби, в умовах воєнного стану, не отримавши дозволу відповідного командира, 02.03.2025 року не з`явився вчасно на службу без поважних причин до військової частини НОМЕР_1 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 та понад три доби перебував поза межами розташування підрозділів військової частини НОМЕР_1 , а саме до 05.01.2026 року.
Таким чином, ОСОБА_5 вчинив нез`явлення військовослужбовцем вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад три доби, в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України.

Позиція сторін кримінального провадження.
Прокурор підтримала висунуте ОСОБА_5 державне обвинувачення у суді у повному обсязі, заявила клопотання про розгляд справи у порядку ч.3 ст. 349 КПК України, просила визнати ОСОБА_5 винуватим за ч.5 ст. 407 КК України та враховуючи особу обвинуваченого, призначити йому покарання у мінімальному розмірі передбаченому санкцією статті обвинувачення у виді п`яти років позбавлення волі. 
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 після роз`яснення суті обвинувачення в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні за ч.5 ст. 407 КК України свою вину визнав повністю та дав суду показання, що він дійсно 02.03.2025 року, після завершення наданого йому часу на реабілітацію, не з`явився вчасно на службу без поважних причин до військової частини НОМЕР_1 , до командування з рапортами не звертався, про причини неповернення на військову службу командування не повідомляв, розуміє, що вчинив неправильно, однак по іншому вчинити не міг. У вчиненому щиро розкаявся та просив суворо не карати.
Захисник ОСОБА_4 в судовому засіданні просив при обранні обвинуваченому покарання врахувати його особу, наявність сім`ї, перебування малолітньої дитини на утриманні обвинуваченого, участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях та обрати мінімальне покарання в межах санкції статті за вчинене правопорушення.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин, оцінка та мотиви Суду.
Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні не заперечував проти розгляду в порядку ч.3 ст. 349 КПК України.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_5 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, викладених в обвинувальному акті, і судом встановлено, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позиції, роз`яснивши обвинуваченому положення ч.3 ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини кримінального провадження в апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються та розглядає кримінальне провадження у відповідності до ч.3 ст. 349 КПК України. 
Показання обвинуваченого є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Кримінально-правова кваліфікація дій обвинуваченого та призначення покарання
Оцінюючи зібрані по справі докази, з врахуванням принципу змагальності та критерію «поза розумним сумнівом», суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 в обсязі пред`явленого обвинувачення є доведеною повністю. 
Кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 5 ст. 407 КК України є вірною, оскільки він вчинив нез`явлення військовослужбовцем вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад три доби, в умовах воєнного стану. 
При призначенні покарання обвинуваченому по даній справі суд суворо дотримується принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.
Суд враховує обставини кримінального правопорушення, його наслідки, характер інкримінованого кримінального правопорушення, ступінь його тяжкості, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.
Обвинувачений ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів.
Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , відповідно до ст.66 КК України є: щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , відповідно до ст.67 КК України – не встановлено.
З огляду на викладене при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховує тяжкість вчиненого ним злочину, який з урахуванням положень ст.12 КК України відносяться до категорії тяжких, характер та ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, мотив вчинення суспільно небезпечного діяння, а саме бажання покинути військову частину та проводити час на власний розсуд, відсутність обтяжуючих обставин, а також наявність пом`якшуючих обставин, якими суд визнає щире каяття, визнання вини та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який раніше не судимий, на обліку в психіатричному та наркологічному диспансерах не перебуває, має на утриманні малолітню дитину, згідно службової характеристики здійснював заходи із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях.
Виходячи з вказаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Відповідно до правових орієнтирів, визначених у ст.ст. 50, 65 КК України метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових злочинів. Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч.1 ст.1 КК України, завдань Закону про кримінальну відповідальність, правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.
Тому, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, характеру і ступеня його суспільної небезпеки, тривалості періоду, на який обвинувачений залишив військову службу, водночас з урахуванням встановлених обставин, які позитивного характеризують ОСОБА_6 , суд вважає, що останньому слід призначити покарання у виді позбавлення волі та визначити таке на рівні мінімальної межі, передбаченої санкцією вказаної статті кримінального закону для даного виду покарання.
На переконання суду, призначена міра покарання у виді реального позбавлення волі є справедливою і достатньою для виправлення обвинуваченого, слугуватиме попередженню вчинення ним нових кримінальних правопорушень та відповідатиме принципам гуманності й справедливості кримінального судочинства, а також розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Інші рішення, щодо питань, які вирішуються Судом при ухваленні вироку.
Початок строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_5 обчислювати з дня фактичного взяття під варту, тобто з 05.01.2026 року.
Запобіжний захід, застосований ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 05.01.2026 року у справі № 463/23/26 у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави, ОСОБА_5 слід залишити до часу набрання вироком законної сили.
Витрати на залучення експертів відсутні.
Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.
Керуючись ст. ст. 370, 373-374, 395 КПК України, суд 
УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з дня його фактичного взяття під варту, тобто з 05.01.2026 року.
Обраний ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою до вступу вироком в законну силу залишити без змін. 
Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було судом визнано недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Яворівський районний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1