Справа № 307/2003/25

Закарпатський апеляційний суд

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

25.02.2026 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Феєр І. С., за участю захисника-адвоката Скрипченка Д. В., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді у режимі відеоконференції справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/426/25 за апеляційною скаргою захисника-адвоката Скрипченка Д. В. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 17.06.2025.
Цією постановою:
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185-10 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 100 (сто) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) грн. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 605 грн 60 коп. судового збору.
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 289002 від 30.05.2025 та постанови судді від 17.06.2025 вбачається, що 29.05.2025 приблизно о 01 год 10 хв прикордонним нарядом «Група Реагування» на напрямку 254 прикордонного знаку, на відстані близько 10000 метрів від лінії державного кордону (територія Тячівського району Закарпатської області), був виявлений та затриманий ОСОБА_1 спільно з іншими особами, у ході реалізації оперативної інформації прикордонного оперативно розшукового відділу (з м.д. н.п. Тячів), отриманої в рамках ДПОІ, на пн. ок. н.п. Вонігово, при спробі переміщення без акцизних тютюнових виробів із України в Румунію за допомогою безпілотних літальних апаратів, який не виконав неодноразово повторювану законну вимогу прикордонного наряду «Група Реагування» припинити протиправну поведінку, надати документи, що посвідчують особу, у зв`язку з чим було здійснено один попереджувальний постріл вгору з Форт - 17Р. Своїми діями ОСОБА_1 перешкоджав виконанню прикордонним нарядом «Група Реагування» службових обов`язків, передбачених п. 5 ст. 19 та п. 12 ст. 20 Закону України «Про Державну прикордонну службу» від 19.06.2003, чим здійснив злісну непокору законній вимозі військовослужбовця Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону та порушив вимоги ч. 2 ст. 23 Закону України «Про Державну прикордонну службу України», а саме здійснив злісну непокору законній вимозі військовослужбовця Державної прикордонної служби України, в складі групи, тобто вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185-10 КУпАП.
-2-

В апеляційній скарзі захисник-адвокат Скрипченко Д. В. просить постанову судді від 17.06.2025 скасувати та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185-10 КУпАП. Судом першої інстанції допущено неповноту при розгляді справи, оскільки не надано жодної оцінки доказам, які характеризують особу ОСОБА_1 з позитивної сторони та свідчать про його непричетність до будь-якої протиправної діяльності. Суд безпідставно не взяв до уваги пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , в яких відображено обставини, за яких вони опинилися у лісі та зустріли працівників прикордонної служби. Працівниками прикордонної служби були порушені вимоги п. 5, 6, 8 розділу 3 Порядку оформлення матеріалів, ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України, що полягає у ненаданні ОСОБА_1 можливості надати пояснення з приводу дійсних обставин, що мали місце, при його затриманні, а також не роз`яснено права, що свідчить про порушення права ОСОБА_1 на захист. Крім того, додані до протоколу матеріали не містять будь-якого доказового підтвердження причетності ОСОБА_1 до вчинення злісної непокори законним вимогам військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України, оскільки ОСОБА_1 без будь-яких заперечень або зайвих питань підкорявся всім вимогам прикордонників, надав документи, що підтверджують його особу, одразу надав пояснення щодо причин перебування у лісі. 
Будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_1 на розгляд справи щодо нього не з`явився, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляв, відомостей про поважність причин чергової неявки не надав. При цьому, за змістом ст. 294 КУпАП участь особи, яка притягується до відповідальності, чи захисника, в апеляційному розгляді справи, не є обов`язковою. Тому, враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип – верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 , що не може розцінюватись як порушення його прав, передбачених ст. 268 КУпАП. Разом з тим, враховується думка захисника-адвоката Скрипченка Д. В. про можливість розгляду справи у відсутності ОСОБА_1 ..
Заслухавши пояснення захисник-адвоката Скрипченка Д. В., який підтримав апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги згідно з положеннями ст. 294 КУпАП.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.
Приписами ст. 280 КУпАП регламентовано, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винувата ця особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

-3-

Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.
Суд, відповідно до приписів ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Апеляційний суд вважає, що вищевказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185-10 КУпАП є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 цього адміністративного правопорушення.
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 289002 від 30.05.2025 вбачається, що 29.05.2025 приблизно о 01 год 10 хв прикордонним нарядом «Група Реагування» на напрямку 254 прикордонного знаку, на відстані близько 10000 метрів від лінії державного кордону (територія Тячівського району Закарпатської області), був виявлений та затриманий ОСОБА_1 спільно з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , у ході реалізації оперативної інформації прикордонного оперативно розшукового відділу (з м.д. н.п. Тячів), отриманої в рамках ДПОІ, на пн. ок. н.п. Вонігово, при спробі переміщення без акцизних тютюнових виробів із України в Румунію за допомогою безпілотних літальних апаратів, який не виконав неодноразово повторювану законну вимогу прикордонного наряду «Група Реагування» припинити протиправну поведінку, надати документи, що посвідчують особу, у зв`язку з чим було здійснено один попереджувальний постріл вгору з Форт - 17Р. Своїми діями ОСОБА_1 перешкоджав виконанню прикордонним нарядом «Група Реагування» службових обов`язків, передбачених п. 5 ст. 19 та п. 12 ст. 20 Закону України «Про Державну прикордонну службу» від 19.06.2003, чим здійснив злісну непокору законній вимозі військовослужбовця Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону та порушив вимоги ч. 2 ст. 23 Закону України «Про Державну прикордонну службу України», а саме здійснив злісну непокору законній вимозі військовослужбовця Державної прикордонної служби України, в складі групи, тобто вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185-10 КУпАП.
З протоколу також вбачається, що зміст протоколу ОСОБА_1 доведений, права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП йому роз`яснені, однак ОСОБА_1 відмовився від підпису протоколу та надання пояснень у присутності двох свідків. При цьому, ОСОБА_1 не заявляв клопотань про забезпечення йому захисника.
Вказані у протоколі обставини підтверджуються протоколом про адміністративне затримання від 30.05.2025, протоколом особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 29.09.2025, поясненнями старшого розвідника – водія оперативно розшукового відділу з місцем дислокації населений пункт ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 від 29.05.2025, фототаблицею з місця затримання трьох громадян України та чотирьох БПЛА типу «Літак» від 30.05.2025, та іншими матеріалами справи. 

-4-

Вищенаведені докази, які є належними та допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки сумнівів у їх достовірності чи порушень під час їх підготовки та збирання у ході розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 2 ст. 185-10 КУпАП адміністративного правопорушення.
Поряд з тим, жодного доказу, який би ставив під сумніви правомірність складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 стороною захисту не надано.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які б давали підстави вважати, що старший розвідник – водій оперативно розшукового відділу з місцем дислокації населений пункт ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 був упередженим при складанні щодо ОСОБА_1 протоколу за ознаками передбаченого ч. 2 ст. 185-10 КУпАП адміністративного правопорушення, що в нього були підстави для фальсифікації протоколу чи обмови ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, а також про його зацікавленість у результатах розгляду справи, – у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги. 
Тому, апеляційний суд приходить до висновку, що вищевказаний інспектор при виконанні своїх обов`язків діяв у межах наданих йому повноважень.
Разом з тим, під час розгляду апеляційної скарги, не встановлено й будь-яких даних про застосування щодо ОСОБА_1 незаконних методів, примусу чи інших дій, які призвели до відмови від надання пояснень з приводу обставин, що мали місце, а також від підписання протоколу. 
Між тим, апеляційний суд бере до уваги відсутність будь-яких доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 оскаржував незаконність дій працівників прикордонної служби при його затриманні та складанні відносно нього адміністративних матеріалів.
Тому, доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не перебував 29.05.2025 в зазначеному у протоколі та постанові суду місці, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не підтверджені жодними доказами та повністю спростовуються наведеними вище судженнями.
Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд бере до уваги те, що ОСОБА_1 під час затримання відмовився від надання будь-яких пояснень з приводу обставин, що мали місце, у тому числі не заперечував своєї вини та обставини, викладені у протоколі.
При цьому, апеляційний суд бере до уваги і таке.
Відповідно до ст. 185-10 КУпАП, адміністративним правопорушенням вважається злісна непокора законному розпорядженню чи вимозі військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України.
Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого статтею, полягає у вчиненні такого діяння: відкритої відмови виконати законне розпорядження чи вимогу військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України, а так само іншого умисного їх невиконання зазначених розпоряджень та вимог.

-5-

Злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторюваних законних вимог чи розпоряджень працівника поліції при виконанні ним службових обов`язків, члена громадського формування з охорони громадського порядку чи військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку або відмова, виражена у зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185-10 КУпАП, оскільки наявними доказами безумовно підтверджується те, що на законні вимоги прикордонників надати документи для перевірки з метою контролю за дотриманням прикордонного режиму, ОСОБА_1 , спільно з іншими особами, не виконав, на неодноразово повторювану законну вимогу прикордонного наряду припинити протиправну поведінку, надати документи, що посвідчують особу, не реагував, у зв`язку з чим було здійснено один попереджувальний постріл вгору з пістолета Форт-17Р, після чого останній був затриманий. Таким чином, ОСОБА_1 перешкоджав виконанню прикордонним нарядом «Група реагування» службових обов`язків, передбачених п. 5 ст. 9 та п. 12 ст. 20 Закону України «Про державну прикордонну службу», чим здійснив злісну непокору законній вимозі військовослужбовця Державної прикордонного служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону та порушив вимоги ч. 2 ст. 23 Закону України «Про державну прикордонну службу», чим вчинив адміністративне правопорушення у складі групи осіб, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 185-10 КУпАП.
Тому, доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не здійснював непокору законним вимогам військовослужбовця, апеляційний суд відхиляє як такі, що не підтверджені жодними доказами, навпаки спростовані наявними в матеріалах справи доказами, які є належними, допустимими та достатніми для висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185-10 КУпАП. 
При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що вказані докази отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного, та є такими, що не викликають сумніву.
При розгляді справи цим доказам суд дав належну оцінку, а тому доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, не знайшли свого підтвердження, і такі відхиляються.
Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, що ставиться йому за провину.
Крім того, як такі, що жодним чином не впливають на висновки суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185-10 КУпАП, та не являються підставами для скасування судового рішення, є і доводи сторони захисту про те, що відносно ОСОБА_4 , особи з якою був затриманий ОСОБА_1 , 23.07.2025 Тячівським районним судом Закарпатської області постановлено вирок за ч. 1 ст. 204, ч. 3 ст. 15 та ч. 1 ст. 201-4 КК України, який набрав законної сили, оскільки такий стосується виключно ОСОБА_4 та жодним чином не спростовує вину ОСОБА_1 та не впливає на кваліфікацію вчиненого ним діяння.

-6-

З цих підстав, не заслуговують на увагу і надані апеляційному суду стороною захисту пояснення ОСОБА_4 щодо подій, які мали місце 29.05.2025, про те, що ОСОБА_1 не був співучасником вчиненого ним кримінального правопорушення, оскільки останній був затриманий разом з ОСОБА_6 , та вчинив злісну непокору законній вимозі військовослужбовця Державної прикордонної служби під час виконання ним службових обов`язків у складі групи осіб, чим вчинив правопорушення передбачене ч. 2 ст. 185-10 КУпАП.
Крім того, оцінивши сукупність встановлених під час апеляційного розгляду обставин справи, дослідивши надані суду характеризуючи особу дані, апеляційний суд уважає, що позитивна характеристики ОСОБА_1 з місця роботи, хоча і має місце, але не може слугувати підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та, на думку апеляційного суду, є спробою уникнути адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення.
Крім того, особу разом з якою було затримано ОСОБА_1 , а саме ОСОБА_3 постановою Тячівського районного суду Закарпатської області від 16.06.2025 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185-10 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення. 
За таких обставин, наявні у матеріалах справи докази у своїй сукупності є підтвердженням в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185-10 КУпАП, отже судом першої інстанції під час розгляду справи дотримано вимоги ст. 279, 280 КУпАП, а доводи апеляційної скарги свого підтвердження не знайшли.
Також апеляційний суд констатує, що при вирішенні питання про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, суд першої інстанції належним чином врахував вимоги ст. 33 КУпАП, характер та обставини вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини та майновий стан, і прийшов до вірного висновку про необхідність накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, яке на думку апеляційного суду, сприятиме вихованню правопорушника в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, тобто відповідає передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування постанови судді, при апеляційному перегляді не встановлено.
На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.
Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга – без задоволення.
При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати будь-яких свідків, тощо; те, що стороною захисту не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та могли б слугувати підставами для скасування оскаржуваного судового рішення.

-7-

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника-адвоката Скрипченка Д. В. залишити без задоволення, а постанову судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 17.06.2025 щодо ОСОБА_7 , - без змін. 
Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя