П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/7637/25	

Категорія: 106000000 Головуючий в 1 інстанції: Пекний А.С.
Місце ухвалення: м. Одеса
Дата складання повного тексту:17.12.2025р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого – Бітова А.І.
суддів – Лук`янчук О.В.
– Ступакової І.Г.

у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), справа розглянута за правилами п.3 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до військової частини (далі – в/ч) НОМЕР_1 про:
- визнання дій в/ч НОМЕР_1 щодо незастосування за період проходження ОСОБА_1 військової служби з 21 липня 2021 року по 28 грудня 2024 року у в/ч НОМЕР_1 , розміру усіх видів щомісячного грошового забезпечення та інших виплат відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (далі – Постанова №704), протиправними.
- зобов`язання в/ч НОМЕР_1 здійснити перерахунок ОСОБА_1 за час проходження військової служби у в/ч НОМЕР_1 за період з 21 липня 2021 року по 28 грудня 2024 року усіх видів щомісячного грошового забезпечення та інших виплат за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2021-2024 роки, грошової компенсації за дні додаткової відпустки за 2021-2024 роки, грошової допомоги на оздоровлення за 2021-2024 роки з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на відповідний тарифний коефіцієнт згідно п.4 Постанови №704, з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом на 2021 рік, на 2022 рік, на 2023 рік, на 2024 рік та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт у відповідному році, та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що він був зарахований 21 липня 2021 року на військову службу до в/ч НОМЕР_1 , 28 грудня 2024 року виключений із списків особового складу в/ч НОМЕР_1 та переведений для подальшого проходження військової служби у в/ч НОМЕР_2 . 15 лютого 2025 звернувся до командування в/ч НОМЕР_1 з вимогою про перерахунок грошового забезпечення з урахуванням приписів Постанови №704. Станом на 17 березня 2025 року відповідь на заяву від 15 лютого 2025 року не надано. Під час нарахування та виплати грошового забезпечення за період з 21 липня 2021 року по 28 грудня 2024 року відповідачем застосовувався прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановленого Законом на 01 січня 2018 року у розмірі 1 762,00 грн замість прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого 01 січня календарного року.
Відповідач позов не визнав, вказуючи, що в період з 29 січня 2020 року по даний час розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб повинні розраховуватись виходячи з розміру 1 762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14. Виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань не є обов`язковою виплатою, у тому числі й у разі звільнення.
Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2025 року позов ОСОБА_1 до в/ч НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо незастосування при нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 21 липня 2021 року по 20 травня 2023 року, грошової допомоги на оздоровлення у 2021, 2022, 2023 роках та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2021, 2022 роках, розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2021 року, 01 січня 2022 року та 01 січня 2023 року.
Зобов`язано в/ч НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 21 липня 2021 року по 20 травня 2023 року, грошової допомоги на оздоровлення у 2021, 2022, 2023 роках та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2021, 2022 роках, визначивши розміри посадового окладу та окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2021 року, 01 січня 2022 року та 01 січня 2023 року, на відповідний тарифний коефіцієнт відповідно до Постанови №704, з урахуванням раніше виплачених сум.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального та з порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що зміна правового регулювання щодо розрахунку грошового забезпечення військовослужбовців скасовує основну новелу п.4 Постанови № 704, яка полягала в тому, що розміри посадових окладів, окладів за військовим званням співвідносилися до прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який установлюється законом про Державний бюджет на відповідний календарний рік, а також призводить до збільшення питомої частки додаткових видів грошового забезпечення, що нівелює ідею оптимізації структури грошового забезпечення та гарантії захищеності грошового забезпечення військовослужбовців від негативних економічних факторів. Приписи пункту 4 Постанови № 704 у первинній редакції відповідали вимогам Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06 грудня 2016 року №1774-VIII, який запровадив розрахунковою величиною для визначення посадових окладів різних категорій публічних службовців саме прожитковий мінімум для працездатних осіб, установлений для працездатних осіб на 1 січня календарного року. до правовідносин пов`язаних з оформленням та направленням до органу Пенсійного фонду України довідки про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії позивача, визначеного станом на 01 січня 2024 року відповідно до Постанови № 704, під час обчислення розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням має застосовуватися пункт 4 Постанови № 704 в первісній редакції, яка передбачала використання прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 1 січня календарного року, а не редакція, змінена Постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2023 року №481 "Про скасування підпункту 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 р. № 103, та внесення зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. №704" (далі – Постанова №481), якою визначено фіксовану розрахункову величину – 1 762,00 грн.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 липня 2022 року іншими учасниками справи не оскаржено.
Таким чином, відповідно до правил ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, тобто, в частині позовних вимог залишених без задоволення.
Таким чином предметом даного апеляційного провадження є вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 стосовно визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо незастосування при нарахуванні та виплаті позивачу грошового забезпечення за період з 21 травня 2023 року по 28 грудня 2024 року із застосуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2023 року, 01 січня 2024 року та поновлення порушених, у цій частині прав позивача (апелянта).
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Судом першої інстанції встановлені, судом апеляційної інстанції підтверджені, учасниками апеляційного провадження неоспорені наступні обставини.
ОСОБА_1 з 21 липня 2021 року по 28 грудня 2024 року проходив військову службу у в/ч НОМЕР_1 .
Наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 28 грудня 2024 року №372 позивача 28 грудня 2024 року виключено зі списків особового складу частини.
Позивач звернувся до відповідача із заявою, у якій просив надати інформацію та здійснити у разі порушення відповідні виплати грошового забезпечення за час проходження військової служби у в/ч НОМЕР_1 відповідно до Постанови №704 (зі змінами), з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму на відповідний тарифний коефіцієнт у 2021 року, 2022 року, 2023 року, 2024 року.
Станом на дату розгляду справи відповідь на результатами розгляду заяви матеріали справи не містять.
Вирішуючи справу (в частині позовних вимог залишених без задоволення), суд першої інстанції виходив з того, що втрата чинності нормативно-правовим актом настає з моменту набрання законної сили відповідним судовим рішенням, яким його визнано протиправним та нечинним, і не поширюється на правовідносини, що виникли та були реалізовані під час його дії. Отже, Постанова №481 вважалася чинною та підлягала застосуванню до моменту набрання законної сили рішенням суду у справі №320/29450/24, яким її окремі положення були визнані протиправними та нечинними.
З урахуванням викладеного, суд першої інстанції прийшов висновку, що починаючи з 21 липня 2021 року по 20 травня 2023 року ОСОБА_1 має право на визначення розміру його посадового окладу та окладу за військовим званням, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня відповідного календарного року на тарифні коефіцієнти, визначені Постановою №704.
Колегія суддів не погоджується з цими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Пунктом 2 Постанови №704 встановлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
В первинній редакцій Постанови №704 від 30 серпня 2017 року встановлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
В примітках вищезазначених додатків було визначено, що посадові оклади за розрядами тарифної сітки визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт. У разі коли посадовий оклад визначений у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище - заокруглюються до десяти гривень.
З 24 лютого 2018 року набула чинності Постанова №103, якою п.4 Постанови №704 викладено в новій редакції, яка передбачає, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі №826/6453/18 визнано протиправним та нечинним п.6 Постанови №103, яким п.4 Постанови №704 викладений у новій редакції.
Відтак, починаючи з 29 січня 2020 року відновлено дію п.4 Постанови №704 у редакції, яка передбачає використання розрахункової величини, яка дорівнює розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 01 січня календарного року).
Водночас, пунктом 3 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06 грудня 2016 року №1774-VІІІ, який набрав чинності 01 січня 2017 року, визначено, що після набрання чинності цим Законом мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.
Однак, в подальшому, Постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2023 року №481 "Про скасування п.п.1 п. 3 змін, що вносяться до Постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року №103, та внесення зміни до п.4 Постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704" внесено зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" та викладено абзац перший в такій редакції: "Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14".
Разом з тим, колегія суддів акцентує увагу на тому, що Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 17 лютого 2026 року у справі №520/5814/24 сформував висновок, за яким до правовідносин, пов`язаних із оформленням та направленням до органу Пенсійного фонду України довідки про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії позивача, визначеного станом на 01 січня 2024 року відповідно до Постанови №704, під час обчислення розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням має застосовуватися пункт 4 Постанови № 704 в первісній редакції, яка передбачала використання прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 1 січня календарного року, а не редакція, змінена Постановою №481, якою визначено фіксовану розрахункову величину – 1 762 грн.
Так, Верховний Суд, зокрема, у постановах від 20 жовтня 2025 року у справі №600/3516/24-а та від 22 жовтня 2025 року у справі № 420/3824/25 дійшов висновку, що враховуючи положення ст. 265 КАС України, рішення про визнання нормативно-правового акта протиправним та нечинним має виключно пряму (перспективну) дію в часі.
Втрата чинності нормативно-правовим актом настає з моменту набрання законної сили відповідним судовим рішенням, яким його визнано протиправним та нечинним, і не поширюється на правовідносини, що виникли та були реалізовані під час його дії.
Отже, Постанова №481 вважалася чинною та підлягала застосуванню до моменту набрання законної сили рішенням суду у справі №320/29450/24 (до 18 червня 2025 року), яким її окремі положення були визнані протиправними та нечинними.
Таким чином, із дня набрання чинності Постановою №481 (20 травня 2023 року) та протягом усього періоду її дії (до 18 червня 2025 року) правові підстави для видачі довідок про розмір грошового забезпечення із застосуванням розрахункової величини у вигляді прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, відсутні. Протягом зазначеного періоду визначення посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями здійснювалося, виходячи з фіксованої величини 1 762 грн, передбаченої Постановою №481.
На думку колегії суддів, яка передала справу на розгляд палати, положення п.4 Постанови №704 в редакції Постанови №481 не відповідають закону про Державний бюджет України на відповідний рік, а тому в силу приписів частини третьої статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України, слід застосовувати правовий акт, який має вищу юридичну силу.
Колегія суддів зазначає, що на момент ухвалення рішення судом першої інстанції у даному провадженні, правова позиція Верховного Суду України від 17 лютого 2026 року ще не була сформована. 
Враховуючи, що з 18 червня 2025 року положення п.4 Постанови №704 в редакції Постанови Кабінету Міністрів України №481 від 12 травня 2023 року не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений законодавцем на відповідний рік, у тому числі для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів, до спірних правовідносин підлягає застосуванню пункт 4 постанови № 704 в частині, що не суперечить нормативно-правовому акту, який має вищу юридичну силу Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" із використанням для визначення розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік).
Натомість, з метою забезпечення єдності судової практики та правильного застосування норм права суд зобов`язаний врахувати правові висновки Верховного Суду України.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів доходить висновку, що застосування відповідачем для визначення розміру грошового забезпечення розрахункової величини 1 762 грн за 01 січня 2024 року є протиправним.
З урахуванням вищезазначених нормативно-правових актів та, зокрема, висновку Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 17 лютого 2026 року у справі №520/5814/24, відповідач мав нараховувати та виплачувати грошове забезпечення та всіх інших видів грошового забезпечення та виплат, які розраховуються з урахуванням розміру посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням відповідно до п.4 Постанови №704 шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на відповідний календарний рік на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до Постанови №704.
Враховуючи викладене колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині застосування прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого законом на відповідний календарний рік як розрахункової величини за період з 21 липня 2021 року по 28 грудня 2024 року є обґрунтованими та таким, що підлягають задоволенню.
Стосовно доводів апелянта щодо наявності права на компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2021-2024 роки та за дні додаткової відпустки за 2021-2024 роки, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно ч.14 ст. 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (у редакцій чинній на дату виключення зі списків частини) у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі не використані за час проходження військової служби дні щорічних основної та додаткової відпусток, а також додаткової відпустки військовослужбовцям, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, та додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону України "Про відпустки".
Відповідно до наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 28 грудня 2024 року №372 позивача направлено для подальшого проходження контрактної служби до в/ч НОМЕР_2 .
Тобто позивач ще проходить військову службу в Збройних силах України.
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів доходить висновку, що право на компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2021-2024 роки та за дні додаткової відпустки за 2021-2024 роки позивач реалізує дане право виникне у рік звільнення зі служби.
За таких обставин, колегія суддів доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 і, відповідно, необхідність їх часткового задоволення. Визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо незастосування при нарахуванні та виплаті позивачу грошового забезпечення за період з 21 липня 2021 року по 28 грудня 2024 року, грошової допомоги на оздоровлення у 2021, 2022, 2023, 2024 роках та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2021, 2022 роках, розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2021 року, 01 січня 2022 року та 01 січня 2023 року, 01 січня 2024 року. Зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу грошового забезпечення за період з 21 липня 2021 року по 28 грудня 2024 року, грошової допомоги на оздоровлення у 2021, 2022, 2023 роках та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2021, 2022 роках, визначивши розміри посадового окладу та окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2021 року, 01 січня 2022 року та 01 січня 2023 року, 01 січня 2024 року, на відповідний тарифний коефіцієнт відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704, з урахуванням раніше виплачених сум. В іншій частині позовних вимог належить відмовити.
Враховуючи, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права та порушенні норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів, керуючись п. 4 ч.1 ст. 317 КАС України вважає необхідним, скасовуючи рішення суду першої інстанції, ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги частково.
Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.2 ч.1 ст. 315, п.п.3, 4 ч.1 ст. 317, ст.ст. 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, колегія суддів, –

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2025 року скасувати.
Ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо незастосування при нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 21 липня 2021 року по 28 грудня 2024 року, грошової допомоги на оздоровлення у 2021, 2022, 2023, 2024 роках та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2021, 2022 роках, розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2021 року, 01 січня 2022 року та 01 січня 2023 року, 01 січня 2024 року.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 21 липня 2021 року по 28 грудня 2024 року, грошової допомоги на оздоровлення у 2021, 2022, 2023 роках та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2021, 2022 роках, визначивши розміри посадового окладу та окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2021 року, 01 січня 2022 року та 01 січня 2023 року, 01 січня 2024 року, на відповідний тарифний коефіцієнт відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704, з урахуванням раніше виплачених сум.
В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 23 березня 2026 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.