Номер провадження: 22-ц/813/1526/26 
Справа № 509/4358/23
Головуючий у першій інстанції Панасенко Є.М.
Доповідач Драгомерецький М. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді: Драгомерецького М.М.,
суддів колегії: Громіка Р.Д., Сегеди С.М.,
при секретарі: Узун Н.Д.,

за участю: представника ОСОБА_1 – адвоката Крижанівського В.В.,
Бакаєва П.В. та його представників адвокатів Безлюдного В.С., Азаркіної В.В.,

переглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Крижанівський Валерій Валерійович, на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 січня 2025 року про залишення позову без розгляду по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою, -

В С Т А Н О В И В:

31 липня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою, в якому просив суд стягнути на його користь з відповідача суму основного боргу у розмірі – 2 000 000 грн, 3% річних за незаконне використання коштів у розмірі – 180 164,38 грн, та інфляційні втрати за незаконне використання коштів у розмірі – 1 016 456,03 грн.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що 30 вересня 2019 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики грошей, згідно якого позивач надав, а відповідач отримав кошти у сумі – 2 000 000 грн та зобов`язався повернути їх не пізніше 01 серпня 2020 року, про що було складено відповідну розписку. Однак відповідач борг не повернув.
Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 08 серпня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк десять днів з дня вручення копії даної ухвали для усунення недоліків.
Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 18 серпня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачеві.
Постановою Одеського апеляційного суду від 20 листопада 2023 року ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 18 серпня 2023 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції, починаючи зі стадії відкриття провадження у справі.
Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 12 грудня 2023 року відкрито провадження по справі, призначено розгляд за правилами загального позовного провадження та визначено дату підготовчого засідання.
Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 25 вересня 2024 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.
Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 січня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою, залишено без розгляду. Позивачу роз`яснено, що залишення позову без розгляду не позбавляє права позивача повторно звернутися до суду з даним позовом після усунення умов, що були підставою для залишення позову без розгляду.
Не погодившись з вищезазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Крижанівський В.В. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 січня 2025 року та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на неправильне застосування судом норм процесуального права.
 
Заслухавши представника ОСОБА_1 – адвоката Крижанівського В.В., який підтримав доводи апеляційної скарги й просив її задовольнити, ОСОБА_2 та його представників адвокатів Безлюдного В.С., Азаркіної В.В., які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, та відзиві на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, за наступних підстав.
У статті 2 ЦПК України вказано, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, неприпустимість зловживання процесуальними правами віднесено до основних засад (принципів) цивільного судочинства.
Учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу (пункт 1 частини 2 статті 43 ЦПК України).
За приписами частини 1 статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин (частина 3 статті 131 ЦПК України).
У разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, коли від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору (частина 5 статті 223 ЦПК України).
Згідно пункту 3 частини 1 статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.
Залишення позову без розгляду - це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення судового рішення, у зв`язку із виникненням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому.
Однією з підстав для залишення позову без розгляду є повторна, тобто двічі поспіль, неявка в судове засідання позивача, якщо від нього не надходило заяви про розгляд справи без його участі та існують перешкоди для такого розгляду.
При цьому позивач має бути належним чином і в установленому порядку повідомлений про дату, час і місце як першого, так і другого судового засідання, в яке він не з`явився.
Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд залишає позов без розгляду, якщо нез`явлення позивача є перешкодою для розгляду справи. Тобто законодавець диференціює необхідність урахування судом поважності/неповажності причин неявки позивача до суду залежно від того, якою є неявка: першою чи повторною. 
Неявка позивача або його представника в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин неявки може означати втрату позивачем юридичного інтересу до розгляду його справи судом.
Здійснивши аналіз вказаних норм законодавства, можна зробити висновок, що умовами залишення позовної заяви без розгляду у випадку повторної неявки в судове засідання позивача є: 1) повторна, тобто друга поспіль неявка позивача в судове засідання; 2) повідомлення позивача про судове засідання належним чином; 3) відсутність поважних причин неявки позивача в судове засідання, або неповідомлення позивачем про причини його неявки в судове засідання; 4) нез`явлення в судове засідання позивача перешкоджає вирішенню спору; 5) від позивача не надходила заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.
Залишаючи без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою, суд першої інстанції послався на положення п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, та зазначив, що в підготовчі судові засідання, які були призначені на 06 лютого 2024 року, 20 березня 2024 року, 02 травня 2024 року не з`являвся, звертаючись до суду із заявами про відкладення засідань в зв`язку з хворобою, та лише до однієї із заяв було долучено направлення на госпіталізацію. В подальшому позивач з`явився в підготовче засідання 25 вересня 2024 року, за результатами якого підготовче провадження було закрито та справу призначено до судового розгляду на 18 листопада 2024 року. Однак, 18.11.2024 до суду надійшла заява позивача про відкладення розгляду справи у зв`язку з його хворобою. За результатами розгляду такої зави засідання було відкладено на 20 січня 2025 року, про що позивач був повідомленим належним чином та заздалегідь. Однак, в судове засідання 20.01.2025 позивач ОСОБА_1 повторно не з`явився та надіслав заяву аналогічного змісту про відкладення розгляду справи, оскільки у зв`язку з хворобою не може з`явитися в судове засідання. До заяв не було долученого довідок чи виписок з медичних установ.
Матеріалами справи встановлено, що 25 вересня 2024 року позивач ОСОБА_1 був повідомлений про розгляд справи на 18 листопада 2024 року, про що розписався (т. 1 а.с. 234).
18 листопада 2024 року від ОСОБА_1 надійшла заява, в якій він просить відкласти розгляд справи на іншу дату у зв`язку із його хворобою (т. 1 а.с. 235-238).
При цьому, колегія суддів зазначає, що до заяви про відкладення розгляду справи у зв`язку із хворобою, позивач ОСОБА_1 не надав жодного доказу.
18 листопада 2024 року судове засідання було відкладено у зв`язку із неявкою позивача, розгляд справи відкладено на 20 січня 2025 року (т. 1 а.с. 239).
20 січня 2025 року від ОСОБА_1 надійшла заява, в якій він просить відкласти розгляд справи, яка призначена на 20.01.2025 о 10:00 год на іншу дату у зв`язку із його хворобою (т. 1 а.с. 247-250, т. 2 10-13).
При цьому, доказів на підтвердження заяви про відкладення розгляду справи у зв`язку із хворобою, позивач ОСОБА_1 знову суду не надав.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про залишення без розгляду позовної заяву ОСОБА_1 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, оскільки належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання та не надав до заяв про відкладення розгляду справи, жодних доказів на підтвердження його хвороби.
Так, колегія суддів зазначає, за змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.
Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.
Згідно частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини 1-2 статті 77 ЦПК України).
Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків дії принципу змагальності у цивільному процесі.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України).
Відповідно до частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19)).
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У частині 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Верховний Суд у постанові від 02.10.2019 у справі №522/16724/16 зробив наступний правовий висновок: «обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
У пункті 6 частини 2 статті 356 ЦПК України передбачено, що в апеляційній скарзі мають бути зазначені, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.
Відповідно до частини 3 статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Долучені до апеляційної скарги Консультативний висновок Центру здоров`я Медсан від 31.01.2025 та протокол звернення (візиту) до лікаря ПМД від 23.01.2025, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки вони є новими доказами, які не були дослідженні судом першої інстанції. 
Так, колегія суддів вважає, що позивач ОСОБА_1 мав можливість подати суду першої інстанції разом із заявами про відкладення розгляду справи докази на підтвердження своєї хвороби або неможливості прибуття в судове засідання.
Надання особою, яка бере участь у справі, до суду апеляційної інстанції доказів, які вона без поважних причин не надала суду першої інстанції, виключає можливість їх прийняття і дослідження судом апеляційної інстанції та розцінюється як процесуальний недогляд або зловживання правом цієї особи.
Окрім того, апеляційний суд погоджується із доводами представника ОСОБА_2 наведеними у відзиві на апеляційну скаргу про те, що Консультативний висновок Центру здоров`я Медсан від 31.01.2025 та протокол звернення (візиту) до лікаря ПМД від 23.01.2025, в не можуть підтверджувати неможливість ОСОБА_1 прибути в судове засідання суду першої інстанції 18 листопада 2024 року та 20 січня 2025 року.
Не приймаються також доводи апеляційної скарги про те, що явка позивача ОСОБА_1 обов`язковою не визнавалась, оскільки як встановлено матеріалами справи предметом спору є стягнення боргу за розпискою, при цьому оригінал такої розписки в матеріалах справи відсутній, що перешкоджає розгляду даної справи без участі ОСОБА_1 , про що зазначив суд першої інстанції.
Прецедентна практика Європейського Суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух (Рішення Суду у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).
Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях. Відтак в кожному випадку заявник при зверненні до суду повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.
Таким чином, оскільки належним чином повідомлений позивач ОСОБА_1 повторно не з`явився в судове засідання та до заяв про відкладення розгляду справи, не надав жодних доказів на підтвердження його хвороби, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про залишення його позову без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.
З урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, зводяться до непогодження із висновком суду першої інстанції та тлумаченні норм чинного законодавства на власний розсуд.
На підставі наведеного, оскільки законних підстав для скасування ухвали суду першої інстанції немає, тому у відповідності до вимог п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 382–384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Крижанівський Валерій Валерійович залишити без задоволення.
Ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 січня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст судового рішення складено: 16 лютого 2026 року.
Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький 

Р.Д. Громік

С.М. Сегеда