МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 лютого 2026 р. 	№ 400/12392/21 	
м. Миколаїв
Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Малих О.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовом	ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , 	
до відповідача	Головного управління ДПС у Миколаївській області, вул. Героїв Рятувальників, 6, м. Миколаїв, 54005, 	
про	визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 09.12.2019 № 169076-5110-1411, від 30.04.2020 № 22059-5110-1411,	
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Миколаївській області (далі – відповідач, ГУ ДПС), в якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 30.04.2020 року № 22059-5110-1400, від 09.12.2019 року № 169076-5110-1400.
Ухвалою від 09.12.2021 року суд відкрив провадження у справі та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження (без виклику сторін у судове засідання).
Ухвалою від 07.02.2022 року суд ухвалив проводити розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. 
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що у відомостях Державного земельного кадастру та Державного реєстру нерухомого майна відсутня інформація стосовно укладання договору оренди земельної ділянки між ОСОБА_1 та Казанківською селищною радою Казанківського району Миколаївської області. А отже оскаржувані податкові повідомлення-рішення щодо сплатити суму грошового зобов`язання (орендної плати) за користування земельною ділянкою, є протиправним та підлягають скасуванню.
Відповідач надав відзив на позов, в якому у задоволенні вимог позивача просив відмовити. Заперечуючи проти позову відповідач зазначив, що згідно наданої інформації Казанківської селищної ради від 01.07.2019 року № 1081/03-15, від 03.02.2020 року № 203-03-15, від 01.02.2021 року № 251/14-10 переліку орендарів, з якими укладено договори оренди землі державної або комунальної власності станом на 01.01.2021 року, ОСОБА_1 числиться у списках орендарів в якому вказано, що дата укладання договору 23.04.2019 року № 916 строком на 2 роки відповідно до якого розмір орендної плати складає 38 477,11 грн. на земельну ділянку площею 0,3065 га.
На підставі зазначеного, по орендній платі за землю з фізичних осіб за 2019 та 2020 роки були сформовані податкові повідомлення-рішення від 09.12.2019 року № 169076-5110-1411 на суму 26670,44 грн та від 30.04.2020 року № 22089-5110-1411 на суму 38477,11 грн., які було надіслано засобами поштового зв`язку з повідомленням про вручення поштового відправлення, та отримані ОСОБА_1 особисто.
Суд розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
З`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази у їх сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне:
Згідно податкового повідомлення-рішення від 09.12.2019 року № 169076-5110-1411, позивачу нараховано орендну плату з фізичних осіб за 2019 рік у сумі 26670,44 грн.
Згідно податкового повідомлення-рішення від 30.04.2020 року № 22059-5110-1411, позивачу нараховано орендну плату з фізичних осіб за 2020 рік у сумі 38477,11 грн.
Позивач стверджує, що Казанківська селищна рада в Угоді віл 23.04.2019 року № 916 неправильно зазначила площу землі за адресою: АДРЕСА_2 , а саме площу у розмірі 0,2806 га зазначила розміром 0,3065 га, що не відповідає відомостям Державного земельного кадастру та відомостям з Державного реєстру нерухомого майна. Договір оренди між ОСОБА_1 та Казанківською селищною радою Казанківського району Миколаївської області про користування земельною ділянкою площею 0,3065 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 ніколи не укладався.
У зв`язку з зазначеним, позивач вважає податкові повідомлення-рішення від 09.12.2019 року № 169076-5110-1411 та від 30.04.2020 року № 22059-5110-1411 протиправними та просить суд їх скасувати.
Приймаючи рішення у справі, суд виходить з наступного:
Пунктом 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що земельний податок – обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу) (підпункт 14.1.72); землекористувачі – юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди (підпункт 14.1.73); земельна ділянка – частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, цільовим (господарським) призначенням та з визначеними щодо неї правами (підпункт 14.1.74); плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (підпункт 14.1.147).
Згідно з п. 269.1 ст. 269 ПК України платники земельного податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) (підпункт 269.1.1); землекористувачі (підпункт 269.1.2).
Відповідно до пп. 270.1.1 та 270.1.2 п. 270.1 ст. 270 ПК України об`єкти оподаткування земельним податком: земельні ділянки, які перебувають у власності; земельні частки (паї), які перебувають у власності; земельні ділянки державної та комунальної власності, які перебувають у володінні на праві постійного користування; об`єкти оподаткування орендною платою – земельні ділянки державної та комунальної власності, надані в користування на умовах оренди.
Отже, використання землі є платним, плата за землю справляється у формі орендної плати або земельного податку. Платниками орендної плати є виключно орендарі земельної ділянки, а платниками земельного податку – власники земельних ділянок та/або землекористувачі.
Згідно з п. 284.1 ст. 284 ПК України Верховна Рада Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування встановлюють ставки плати за землю та пільги щодо земельного податку, що сплачується на відповідній території.
Відповідно до ст. 285 ПК України базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік. Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв`язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців).
Підпунктом 288.1.1 п. 288.1 ст. 288 ПК України встановлено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.
Відповідно до абз. 1 п. 286.5 ст. 286 ПК України нарахування фізичним особам сум плати за землю проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки, у тому числі право на яку фізична особа має як власник земельної частки (паю), які надсилають платнику податку у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу, разом із детальним розрахунком суми податку, який, зокрема, але не виключно, має містити кадастровий номер та площу земельної ділянки, розмір ставки податку та розмір пільги зі сплати податку.
Нормами п. 288.5 ст. 288 ПК України, як у редакції до внесення змін Законом України від 28 грудня 2014 року № 71-VIII, так і після набрання цим Законом законної сили, законодавцем встановлені мінімальну та максимальну граничні межі розміру орендної плати, незалежно від того, чи збігається її розмір із визначеним у договорі.
Частиною 1 статті 210 ЦК України встановлено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.
Відповідно до ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.
Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі» від 06.10.1998 року № 161-XIV (далі – Закон № 161).
Згідно зі ст. 6 Закону № 161 орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.
Відповідно до ст. 14 Закону № 161 договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Типова форма договору оренди землі затверджується Кабінетом Міністрів України.
Об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом (ст. 17 Закону № 161).
Статтею 21 Закону № 161 встановлено, що орендна плата за землю – це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.
Відповідно до ст. 206 Земельного кодексу України (далі – ЗК України) використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Статтями 125, 126 ЗК України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року № 1952-IV (далі – Закон № 1952) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі – державна реєстрація прав) – офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Статтею 27 Закону № 1952 встановлено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі, зокрема: укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва або майбутній об`єкт нерухомості, речові права на які підлягають державній реєстрації, чи його дубліката.
Таким чином, набрання договором чинності є моментом у часі, коли починають діяти права та обов`язки по договору, тобто коли договір (як підстава виникнення правовідносин та письмова форма, в якій зафіксовані умови договору) стає правовідносинами, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін.
Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що договір оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації, з якої договір набуває чинності.
Разом з тим, при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку (п. 287.6 ст. 287 ПК України).
У частинах 1 та 2 ст. 120 ЗК України встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Аналогічним чином перехід права власності на земельну ділянку до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, унормовують положення статті 377 Цивільного кодексу України.
За положеннями ч. 3 ст. 7 Закону № 161, у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у користуванні відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта на праві оренди, до набувача такого об`єкта одночасно переходить право оренди земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт, в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) зазначеного об`єкта, розміщеного на земельній ділянці, крім випадків, визначених частиною четвертою цією статті, а також з урахуванням вимог частини шістнадцятої статті 120 Земельного кодексу України. Волевиявлення орендодавця, відчужувача (попереднього власника), набувача такого об`єкта та внесення змін до договору оренди із зазначенням нового орендаря земельної ділянки не вимагаються.
Зазначені норми права дають можливість визначити, хто саме є платником земельного податку, що є об`єктом оподаткування, з якого моменту виникає (набувається, переходить) обов`язок сплати цього податку, подію (явище), з якою припиняється його сплата, умови та підстави сплати цього платежу у разі вчинення правочинів із земельною ділянкою чи будівлею (її частиною), які на ній розташовані.
У розумінні положень пп. 14.1.72, 14.1.73 п. 14.1 ст. 14, пп. 269.1.1, 269.1.2 п. 269.1, п. 269.2 ст. 269, пп. 270.1.1, 270.1.2 п. 270.1 ст. 270, п. 287.7 ст. 287 ПК України платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов`язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права.
Якщо певна фізична чи юридична особа набула право власності на будівлю або його частину, що розташовані на орендованій земельній ділянці, то до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Відповідно з моменту набуття права власності на об`єкт нерухомого майна, обов`язок зі сплати податку за земельну ділянку, на якій розміщений такий об`єкт, покладається на особу, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду.
Аналогічна правова позиція вже була висловлена Верховним Судом у постановах від 31.01.2018 року у справі № 825/308/17), від 19.06.2018 року у справі № 822/2696/17, від 17.12.2019 року у справі № 804/4739/16).
Згідно із ч. 2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки (п. «д» ч.1 ст.156 ЗК України).
За змістом ст. 157 ЗК України відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів.
Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України. Зокрема, такий порядок і визначено Постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 року № 284.
З аналізу наведених норм вбачається, що користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів позбавляє орендодавця права одержати дохід у вигляді орендної плати за землю, який він міг би отримувати, якби його право не було порушено.
У відповідності до п. 1 та 2 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 року № 284 (далі – Порядок № 284) власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні вилученням (викупом) та тимчасовим зайняттям земельних ділянок, встановленням обмежень щодо їх використання, погіршенням якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей земельних ділянок або приведенням їх у непридатний для використання стан та неодержанням доходів у зв`язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок.
Розміри збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними (військовими) адміністраціями, виконавчими органами сільських, селищних, міських рад.
Згідно п. 6 Порядку № 284 при тимчасовому зайнятті земельних ділянок для розвідувальних робіт, а також для обов`язкових планових робіт з будівництва, технічного обслуговування і ремонту лінійної частини магістральних трубопроводів, що проходять в одному технічному коридорі, збитки визначаються за угодою між власниками землі або землекористувачами та підприємствами, установами й організаціями - замовниками таких робіт з обумовленням розмірів збитків і порядку їх відшкодування в договорі. При недосягненні згоди розміри збитків визначаються комісіями, створюваними Київською та Севастопольською міськими, районними державними (військовими) адміністраціями, виконавчими органами сільських, селищних, міських рад.
Як вбачається з матеріалів справи, 23.04.2019 року між позивачем та Казанківською селищною радою Казанківського району Миколаївської області укладено угоду № 916 про відшкодування збитків за користування земельною ділянкою площею 0,3065 га, розташованою за адресою: АДРЕСА_2 .
Угода зареєстрована у Книзі реєстрації угод про відшкодування втрат від недоотримання коштів Казанківською селищною радою за фактичне землекористування, про що свідчить запис № 916 від 23.04.2019 року. 
Згідно п. 1 - 4 угоди про відшкодування збитків від недоотримання коштів Казанківською селищною радою за фактичне використання земельної ділянки від 23.04.2019 року № 916 (далі також – Угода № 916), укладеної між ОСОБА_1 та Казанківською селищною радою Казанківського району Миколаївської області, землекористувач, який фактично використовує земельну ділянку без правовстановлюючих документів площею 0,3065 га із земель комунальної забудови, що розташована за адресою АДРЕСА_2 в межах існуючого землекористування в період з дати реєстрації цієї угоди, на період виготовлення документації землеустрою та отримання правовстановчих документів на право власності, право користування, договору оренди земельної ділянки зобов`язується платити на розрахунковий рахунок Казанківської селищної ради один раз на рік до 01 вересня кожного року в розмірі:
Нормативна оцінка становить 769542,17 грн;
Орендна плата за рік складає 769542,17 х 5% = 38477,11 грн.
При збільшенні коефіцієнтів індексації грошової оцінки землі, розмір плати змінюватиметься без внесення змін та доповнень до цієї Угоди. Землекористувач бере на себе зобов`язання уточнення розміру оплати на (наступний) рік.
При наявності сплати земельного податку за аналогічний період по цій земельній ділянці, що підтверджується відповідною довідкою Казанківського відділення Баштанської ОДПІ, сума проплати, передбачена в п. 1, зменшується на суму сплати земельного податку.
Землекористувач має право дострокового погашення суми недоотриманих коштів, вказаних у п. 1 цієї Угоди.
Отже, з урахуванням укладеної Угоди № 916, Казанківська селищна рада мала право на відшкодування збитків від недоотримання коштів за фактичне використання земельної ділянки, які підлягали сплаті на відповідний рахунок Казанківської селищної ради до 01 вересня відповідного року.
Разом з цим, податкове повідомлення-рішення може бути винесено лише, якщо йдеться про заборгованість по орендній платі згідно з укладеним договором оренди.
Договір оренди земельної ділянки між сторонами не укладався. 
З урахуванням зазначеного, податкові повідомлення-рішення від 09.12.2019 року № 169026-5110-1411 та від 30.04.2020 року № 22089-5110-1411, складені з урахуванням Угоди № 916, не відповідають нормам чинного законодавства та підлягають скасуванню.
Щодо доводів позивача про помилкове врахування площі земельної ділянки у розмірі 0,3065 га замість вірної 0,2806 га, то суд не враховує їх під час розгляду справи, оскільки площа земельної ділянки 0,3065 га була врахована під час підписання Угоди № 916 та стосувалась відшкодування битків від недоотримання коштів за фактичне використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів. Питання щодо скасування Угоди № 916 не є предметом розгляду даної справи.
На підставі ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Положеннями ст. 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. 
Керуючись ст.ст. 2, 9, 19, 77, 139, 241 – 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
ВИРІШИВ:
1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Героїв Рятувальників, 6, м. Миколаїв, 54005, код ЄДРПОУ 44104027) – задовольнити.
2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Миколаївській області від 30.04.2020 року № 22059-5110-1400, від 09.12.2019 року № 169076-5110-1400.
3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Героїв Рятувальників, 6, м. Миколаїв, 54005, код ЄДРПОУ 44104027) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судові витрати у розмірі 908,00 грн (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 19.02.2026 року.

Суддя О.В. Малих