КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 березня 2026 року Справа № 640/3039/21
Суддя Київського окружного адміністративного суду Войтович І. І., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, треті особи: Київський національний університет імені Тараса Шевченка, Служба безпеки України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, третя особа: Київський національний університет імені Тараса Шевченка , у якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 01.02.2021 №80111300006539 про відмову в оформленні посвідки на тимчасове проживання ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 для отримання посвідки на тимчасове проживання та здійснити оформлення та видачу такої посвідки.
В обґрунтування заявлених позивачем вимог його представник зазначає, що відповідачем на підтвердження наявності підстав для відмови у видачі посвідки не надано жодних доказів, пояснень та/або рішень уповноважених органів. Представник позивача наголошує, що положення Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №322 свідчить на користь висновку, що наявність повідомлення органів Служби безпеки України не є умовою (тим більш обов`язковою та безспірною) для відмови в оформленні посвідки на тимчасове проживання. Будь-яка інформація (в тому числі органів Служби безпеки України) може бути підставою для проведення міграційною службою перевірки та збору доказів щодо конкретної особи. У свою чергу, така перевірка та обґрунтованість висновку про наявність в діях іноземця або особи без громадянства загрози національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні, є обов`язком ДМС. Без проведення відповідної перевірки вказаних обставин, прийняття ДМС рішення про відмову в оформленні посвідки на тимчасове проживання є лише формальністю та суперечить як діючому законодавству у відповідній сфері, так і вимогам статті 19 Конституції України.
Також, представник позивача зазначає, що рішення про заборону в`їзду в Україну конкретній особі приймається у випадку достатньої інформації, отриманої в установленому законом порядку, про факт вчинення нею суспільно небезпечного діяння, яке суперечить інтересам забезпечення безпеки України, попередження, виявлення, припинення та розкриття якого віднесено до компетенції Служби безпеки України.
Окрім того, прийняттю рішення про заборону виїзду в Україну конкретній особі має передувати низка процедур, зокрема, відповідним підрозділом готується довідка, у якій повинні бути відображені відомості та обґрунтування обставин, які є підставою для прийняття рішення про заборону в`їзду в Україну конкретній особі. Як зазначає представник позивача, з огляду на очевидну необґрунтованість та незаконність рішення Служби безпеки України про заборону виїзду в Україну позивачу, можна говорити і про відсутність законних підстав у відповідача приймати рішення про відмову в оформленні посвідки на тимчасове проживання ОСОБА_1 
12.02.2021 ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва залишено позовну заяву без руху для усунення недоліків.
У встановлений судом строк від представника позивача через канцелярію суду надійшли матеріали для усунення недоліків позову, а саме уточнена позовна заява.
04.03.2021 ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва відкрито провадження у справі та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Київський національний університет імені Тараса Шевченка. Відповідачу запропоновано подати до суду відзив на позовну заяву у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення копії ухвали.
Заперечуючи проти вимог позивача ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області у відзиві на позовну заяву вказує на те, що у ході здійснення контррозвідувальних заходів у рамках контррозвідувальної справи №68, заведеної відповідно до статті 6 Закону України «Про контррозвідувальну діяльність», у поле зору Департаменту захисту національної державності Служби безпеки України, як особи можливо причетні до екстремістської діяльності, потрапили громадяни Індії, в тому числі і ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 . За наявними даними, зазначені іноземці в період з 11.12.2020 по 15.12.2020 прибули в Україну з метою легалізації на території нашої держави (шляхом вступу до ЗВО м. Києва та отримання на цій підставі посвідок на тимчасове проживання в Україні) після того, як на адресу Державної прикордонної служби України Службою безпеки України були надіслані відповідні доручення про заборону в`їзду в Україну. Враховуючи наведені обставини, ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області з урахуванням листа Служби безпеки України від 06.01.2021 № 5/1/1-65, прийнято рішення №80111300006539 від 01.02.2021 про відмову в оформлені (видачі) посвідки на тимчасове проживання гр. Індії ОСОБА_1 . 
Відповідно до вищевикладеного, як стверджує відповідач, він діяв лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, прийнявши правомірне рішення №80111300006539 від 01.02.2021 про відмову в оформлені (видачі) посвідки на тимчасове проживання гр. Індії ОСОБА_1 .
Ухвалою від 29.03.2021 Окружний адміністративний суд міста Києва відмовив у задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.04.2021 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про залучення Служби безпеки України до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.
13.12.2022 Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» №2825-IX, статтею 1 якого ліквідовано Окружний адміністративний суд міста Києва.
Пунктом 1 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону визначено, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування.
Згідно з пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.
14.12.2022 вказаний Закон був опублікований в газеті «Голос України» №254 та набрав чинності 15.12.2022.
22.11.2023 вказані матеріали адміністративного позову отримані Київським окружним адміністративним судом та протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 22.11.2023 справа розподілена судді Войтовичу І.І.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 27.11.2023 прийнято адміністративну справу №640/3039/21 до провадження та продовжено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. 
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 26.02.2026 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Службу безпеки України (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 33, код ЄДРПОУ 00034074) запропоновано третій особі у 10-денний термін з дня отримання даної ухвали надати письмові пояснення по суті позову та витребувано докази у справі.
Ухвалою від 11.03.2026 продовжено процесуальний строк для подання третьою особою до суду пояснень та витребуваних доказів.
Через підсистему (модуль) Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи «Електронний суд» від Службу безпеки України 23.03.2026 до суду надійшли пояснення щодо позову та витребуваних доказів.
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, відзив, пояснення третьої особи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
15 грудня 2020 року в.о. Ректора Київського національного університету імені Тараса Шевченка видано наказ №4118-23 про зарахування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , який є громадянином Республіки Індія, на навчання студентом першого курсу (період навчання з 16.12.2020 по 31.08.2026 включно з періодом, необхідним для вступу на наступний освітньо-кваліфікаційний рівень та (або) здійснення офіційного засвідчення отриманих після завершення навчання документів) денної форми здобуття освіти за кошти фізичних та/або юридичних осіб.
23.01.2021 громадянин Індії ОСОБА_1 звернувся до ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області із заявою-анкетою №120441800 з метою оформлення посвідки на тимчасове проживання.
ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області 01.02.2021 прийнято рішення №80111300006539 про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання громадянину Індії ОСОБА_1 на підставі підпункту 2 пункту 61 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №322.
Згідно напису на оскаржуваному рішенні, останнє було надано позивачу для ознайомлення 04.02.2021.
Позивач не погоджуючись з рішенням про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживанням в Україні через свого представника звернувся до суду з відповідним позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить з наступного.
Згідно частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, як на момент отримання позивачем посвідки на тимчасове проживання в Україні так і на час прийняття рішення про її скасування визначався Законом України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства від 22 вересня 2011 року №3773-VI (далі - Закон №3773-VI) (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), який у тому числі встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.
Відповідно до частини 13 статті 4 вказаного Закону іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою навчання та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період навчання.
Згідно з частиною 3 статті 5 Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, зазначені у частинах четвертій – п`ятнадцятій, вісімнадцятій та двадцятій статті 4 Закону №3773-VI, отримують посвідку на тимчасове проживання.
За визначенням, наведеним у пункті 18 частини 1 статті 1 Закону №3773-VI, посвідка на тимчасове проживання - це документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.
Частиною 13 статті 5 Закону №3773-VI встановлено, що підставою для видачі посвідки на тимчасове проживання у випадку, передбаченому частиною тринадцятою статті 4 цього Закону, є заява іноземця або особи без громадянства, дійсний поліс медичного страхування, документ, що підтверджує факт навчання в Україні, та зобов`язання навчального закладу повідомити центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, про відрахування з такого закладу.
Відповідно до частини 21 статті 5 Закону №3773-VI технічний опис, зразки бланків посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, порядок оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною, знищення посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №322 затверджено Порядок оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання (далі - Порядок №322), пунктом 1 якого посвідка на тимчасове проживання визначена як документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.
Згідно з пунктами 3 - 5 Порядку №322 посвідка на тимчасове проживання оформляється іноземцям або особам без громадянства, які на законних підставах тимчасово перебувають на території України та які досягли 16-річного віку або не досягли 16-річного віку, але самостійно прибули в Україну з метою навчання, - на підставі заяв-анкет, поданих ними особисто.
Іноземцям та особам без громадянства, які прибули в Україну з метою навчання, посвідка видається на період навчання, який визначається наказом закладу освіти про встановлення періодів навчання для іноземних студентів.
Посвідка видається протягом 15 робочих днів з дати прийняття документів від іноземця або особи без громадянства.
Таким чином, посвідка на тимчасове проживання є документом, який підтверджує законність перебування іноземця на території України. 
Відповідно до пункту 21 Порядку №322 працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта під час приймання документів від іноземця або особи без громадянства перевіряє повноту поданих іноземцем або особою без громадянства документів, зазначених у пунктах 32, 33 і 39 цього Порядку, відповідність їх оформлення вимогам законодавства, своєчасність їх подання, наявність підстав для оформлення та видачі посвідки, наявність відмітки про перетинання державного кордону чи продовження строку перебування або наявність документа, що підтверджує законність перебування іноземця або особи без громадянства в Україні, звіряє відомості про іноземця або особу без громадянства, зазначені в паспортному документі іноземця або документі, що посвідчує особу без громадянства, з даними, що містяться в заяві-анкеті.
Відповідно до пункту 61 Порядку №322 територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС відмовляє іноземцю або особі без громадянства в оформленні або видачі посвідки, у разі, коли:
1) іноземець або особа без громадянства мають посвідку чи посвідку на постійне проживання (крім випадків обміну посвідки), посвідчення біженця чи посвідчення особи, якій надано додатковий захист, які є дійсними на день звернення;
2) іноземець або особа без громадянства перебувають на території України з порушенням встановленого строку перебування або щодо них діє невиконане рішення уповноваженого державного органу про примусове повернення, примусове видворення або заборону в`їзду;
3) дані, отримані з баз даних Реєстру, картотек, не підтверджують надану іноземцем або особою без громадянства інформацію;
4) встановлено належність особи до громадянства України;
5) за видачею посвідки звернувся законний представник, який не має документально підтверджених повноважень для її отримання;
6) іноземцем або особою без громадянства подано не в повному обсязі або з порушенням строків, визначених пунктами 17-19 цього Порядку, документи та інформацію, необхідні для оформлення і видачі посвідки;
7) отримано від Національної поліції, Служби безпеки України, іншого державного органу інформацію про те, що дії іноземця або особи без громадянства загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні, чи іноземець або особа без громадянства вчинили злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людяності, як їх визначено в міжнародному праві, або розшукуються у зв`язку з учиненням діяння, що відповідно до законів України визнається тяжким злочином;
8) паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, підроблений, зіпсований чи не відповідає встановленому зразку, чи належить іншій особі, чи строк його дії закінчився;
9) встановлено факт подання іноземцем або особою без громадянства завідомо неправдивих відомостей або підроблених документів;
10) виявлено факти невиконання іноземцем або особою без громадянства рішення суду чи державних органів, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або вони мають інші майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи ті, що пов`язані з попереднім видворенням за межі України, у тому числі після закінчення строку заборони подальшого в`їзду в Україну;
11) в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до положень підпункту 2 пункту 61 Порядку №322 в оформленні та видачі посвідки на тимчасове проживання може бути відмовлено у випадку, якщо щодо іноземця або особи без громадянства діє невиконане рішення уповноваженого державного органу про примусове повернення, примусове видворення або заборону в`їзду.
Позивач оскаржує рішення від 01.02.2021 №80111300006539 про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживанням в Україні, яким йому було відмовлено в оформленні посвідки на тимчасове проживання в Україні на підставі підпункту 2 пункту 61 Порядку №322.
Відповідач, як на обставину, яка зумовила наявність підстав для прийняття вказаного рішення посилається на факт отримання листа від Департаменту захисту національної державності Служби безпеки України від 06.01.2021 за №5/1/1-65, яким повідомлялось про те, що у ході здійснення контррозвідувальних заходів у рамках контррозвідувальної справи №68, заведеної відповідно до статті 6 Закону України «Про контррозвідувальну діяльність», у поле зору Департаменту, як особи можливо причетні до екстремістської діяльності, потрапили громадяни Індії, в тому числі і ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 . За результатами проведеної перевірки 09.12.2020 Службою безпеки України прийнято рішення про заборону в`їзду вказаним особам на територію України терміном на 3 (три) роки.
Так, згідно наданих третьою особою пояснень вбачається, що 09.12.2020 Службою безпеки України було прийнято рішення, яким в інтересах забезпечення національної безпеки України, заборонено в`їзд на територію України громадянину Республіки Індія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , терміном на 3 (три) роки.
Отже оскаржуване рішення ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області було прийнято у зв`язку з наявністю відносно позивача рішення про заборону ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 в`їзду в України протягом трьох років.
Так, абзацу другого частини першої статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлено, що в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку, або боротьби з організованою злочинністю.
Частиною третьою цієї ж норми Закону встановлено, що рішення про заборону в`їзду в Україну строком на три роки приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону, або уповноваженим підрозділом Національної поліції України. У разі невиконання рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства забороняється подальший в`їзд в Україну на десять років, що додається до частини строку заборони в`їзду в Україну, який не сплив до моменту прийняття повторного рішення про заборону в`їзду в Україну.
Згідно пункту 2 Інструкції про порядок прийняття Службою безпеки України рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженої наказом Служби безпеки України від 01.06.2009 №344 (далі - Інструкція №344)( в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 20.08.2009 за №785/16801, рішення про заборону в`їзду в Україну особі приймається в інтересах забезпечення безпеки України у разі, якщо є наявність достатньої інформації, отриманої в установленому законом порядку, про факт вчинення нею суспільно небезпечного діяння, незалежно від території його вчинення, яке суперечить інтересам забезпечення безпеки України, попередження, виявлення, припинення та розкриття якого віднесено до компетенції Служби безпеки України.
За змістом пункту 6 Інструкції №344 на підставі відомостей, викладених у довідці, у функціональному підрозділі Центрального управління, регіональному органі готується постанова про заборону в`їзду в Україну (додаток до Інструкції).
Строк заборони в`їзду в Україну особі обчислюється з дати затвердження постанови (абзац 5 пункту 7 Інструкції №344).
Отже, наявні в матеріалах справи докази свідчать, що на час звернення позивача із заявою-анкетою до відповідача для оформлення посвідки на тимчасове проживання щодо останнього було чинне рішення Служби безпеки України від 09.12.2020 про заборону в`їзду на територію України громадянину Республіки Індія ОСОБА_1 .
Доводи представника позивача щодо «очевидної необґрунтованості та незаконності рішення Служби безпеки України про заборону в`їзду в Україну позивачу» не можуть оцінюватись судом з огляду на те, що рішення Служби безпеки України від 09.12.2020 не є предметом оскарження у цій справі, а відтак і не можуть оцінюватись судом в рамках цієї справи обставини, що слугували третій особі підставою для прийняття такої постанови.
Щодо посилань представника позивача на те, що така постанова, з огляду на її очевидну необґрунтованість та незаконність, не могла для відповідача слугувати підставою для прийняття оскаржуваного рішення, не визнаються судом такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, оскільки ні Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ні Порядком №322, ні іншим нормативно-правовим актом за органами ДМС не закріплено повноваження перевіряти законність та/або обґрунтованість рішення уповноваженого органу про заборону в`їзду в Україну.
Позивачем та/або його представником не надано суду доказів щодо оскарження відповідного рішення Служби безпеки України. 
Таким чином, станом на дату прийняття відповідачем рішення від 12.01.2021 №80111300006271 було чинним рішення Службою безпеки України від 09.12.2020, якою позивачу заборонено в`їзд в Україну, що згідно підпункту 2 пункту 61 Порядку №322 є підставою для прийняття територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС рішення про відмову іноземцю або особі без громадянства в оформленні або видачі посвідки.
З огляду на викладене суд дійшов висновку про те, що відповідачем було обґрунтовано відмовлено позивачу в оформленні посвідки тимчасове проживання в Україні на підставі підпункту 2 пункту 61 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання і технічного опису їх бланків, затвердженого, постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №322.
Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст.2 КАС України).
Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Згідно положень ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно з ч. 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Враховуючи наслідки вирішення спору судом, відсутні підстави для розподілу витрат у справі.
Керуючись статтями 2, 5-11, 73-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
в и р і ш и в:
У задоволенні адміністративного позову громадянина Індії ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Войтович І. І.