Справа №165/200/26
Провадження №3/165/227/26 

НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2026 року м. Нововолинськ

Суддя Нововолинського міського суду Волинської області Василюк А.В., розглянувши матеріали, що надійшли від ВП №1 (м. Нововолинськ) Володимирського РВП ГУНП у Волинській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , інвалід ІІІ групи, не працює, перебуває на обліку у Центрі зайнятості в статусі безробітного, 
за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення 

встановив:

У протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №570033 від 19 січня 2026 року зазначено, що о 18 год. 55 хв. 08 листопада 2025 року ОСОБА_1 керував по вул. Некрасова, поблизу буд.17"а" у м. Нововолинську електросамокатом у стані алкогольного сп`яніння, тим самим порушив вимоги п.2.9"а" ПДР України, тобто вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.
У судовому засіданні ОСОБА_1 за участю захисника ОСОБА_2 свою вину у вчиненні вищевказаного правопорушення не визнав. Пояснив, що о у вечірній час 08 листопада 2025 року по вул. Некрасова у м. Нововолинську керував електросамокатом після розпиття алкольних напоїв, а саме перед тим в барі вживав зі своєю подругою (випили 300 мл рому "Капітан Морган" на двох), після чого керуючи електросамокатом не впоравшись з керуванням впав, отримав тілесні ушкодження. Однак вважає, що електросамокат не є механічним транспортним засобом в розумінні ПДР України, оскільки електросамокат не оснащений електродвигуном потіжністю більше 3 кВт, тому, на його думку не може вважатися механічним транспортним засобом. З огляду на викладене, вважає, що наявні всі підстави для закриття провадження у справі, підтвердив, що результат на токсикологічне дослідженнястановив 3,3 % алкоголю в його крові. Також повідомив, що посвідчення водія ніколи не отримував.
Вина ОСОБА_1 вчиненні вищевказаного правопорушення підтверджується матеріалами адміністративної справи, а саме протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №570033 від 19 січня 2026 року (а.с.1), рапортом (а.с.2), копією постанови про закриття кримінального провадження від 24 листопада 2025 року (а.с.5-6), копією протоколу огляду місця події від 08 листопада 2025 року (а.с.9-10), копією протоколу допиту потерпілого від 09 листопада 2025 року (а.с.11-12), копією довідки №2945 про доставку зразків біологічного матеріалу на токсикологічне дослідження та результатами токсикологічного дослідження №2945 від 12 листопада 2025 року (а.с.14), відеофайлом з вуличної відеокамери, який знаходиться на DVD-R диску (а.с.17), висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння від 08 листопада 2025 року (а.с.30).
Щодо електсамоката як транспортного засобу, зазначаю наступне.
Згідно з пунктом 2.9"а" ПДР України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, водієві забороняється керувати транспотним засобом у стані алгогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
Відповідно до ч.12 ст.121 КУпАП під транспортними засобами у статтях 121-126, 127-1- 128-1, частинах першій і другій статті 129, статтях 132-1, 133-1, 133-2, 139 і 140 слід розуміти всі види автомобілів, трактори та інші самохідні машини, трамваї і тролейбуси, а також мотоцикли та інші транспортні засоби.
Таким чином, визначення транспортного засобу для цілей застосування ст.130 КУпАП, вказаний нормативний акт не містить, а тому для вказаних цілей слід керуватися нормами спеціального законодавства та Правилами дорожнього руху, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі - Правила).
Відповідно до п.1.10 Правил, транспортний засіб це пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів. Таким чином, під загальне визначення транспортного засобу підпадають усі без винятку пристрої призначені для перевезення людей і/або вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів, зокрема велосипеди, гужові транспортні засоби, візки, самокати тощо. Даний термін охоплює всі види транспортних засобів, які можуть рухатися дорогами загального користування.
Також, пунктом 1 статті 1 Закону України «Про деякі питання використання транспортних засобів, оснащених електричними двигунами, та внесення змін до деяких законів України щодо подолання паливної залежності і розвитку електрозарядної інфраструктури та електричних транспортних засобів» №2956-IX від 24.02.2023, який набрав чинності 23.03.2023 визначено, що електричний колісний транспортний засіб це дво- і більше колісний транспортний засіб, оснащений виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома) та системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка має технічні можливості заряджатися від зовнішнього джерела електричної енергії.
Отже, фактично зміна полягає у тому, що електроскутери, електросамокати, гіброскутери та інша подібна техніка офіційно визнаються транспортними засобами. Їх фактично поділили на дві категорії, а саме:
-легкий персональний електричний транспортний засіб - це колісний транспортний засіб, який оснащений та приводиться в рух виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома) із потужністю у діапазоні до 1000 Вт, системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка здатна заряджатися шляхом підключення до зовнішнього джерела електричної енергії, з одним, двома, трьома або чотирма колесами, який має максимальну конструктивну швидкість у діапазоні до 25 кілометрів на годину;
-низькошвидкісний легкий електричний транспортний засіб - це колісний транспортний засіб, який оснащений та приводиться в рух виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома), системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка здатна заряджатися шляхом підключення до зовнішнього джерела електричної енергії, із двома, трьома або чотирма колесами, який має максимальну конструктивну швидкість, що є меншою або дорівнює 50 кілометрів на годину та більшою за 10 кілометрів на годину, та споряджену масу не більше ніж 600 кілограмів.
За положеннями частин 1, 2, 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух», учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів. До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, особи, які рухаються в кріслах колісних, велосипедисти, погоничі тварин. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.
Водночас, відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 15.03.2023 у справі №127/5920/22, використання електросамоката чи іншого подібного засобу (моноколеса, сегвея тощо) для переміщення особи як учасника дорожнього руху є джерелом підвищеної небезпеки, якщо в конкретному випадку такий засіб приводився в рух за допомогою встановленого на ньому електричного двигуна; для кваліфікації діяльності, пов`язаної з таким використанням електричного скутера, характеристика електроскутера як механічного транспортного засобу з урахуванням потужності електродвигуна, встановленого на ньому, значення не має.
В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 зазначено, що будь-яка особа, яка володіє чи керує транспортним засобом, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання транспортних засобів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти ними та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.
Тлумачення «джерело підвищеної небезпеки» та «транспортний засіб» не є тотожними, в той же час саме критерій наявності у електросамоката можливості приведення в рух за допомогою двигуна відрізняє його від звичайного самоката та є визначальним при вирішенні питань, чи відноситься він як до «транспортних засобів» так і до «джерел підвищеної небезпеки».
За таких, обставин внаслідок внесення змін в законодавство та прийняття Закону №2956-IX - електричні колісні транспортні засоби прирівняні до транспортних засобів, про що прямо вказано у Законі №2956-IX, і такі не підпадають під жодну іншу категорію учасників дорожнього руху, що визначені у ст.14 Закону України «Про дорожній рух», а тому особи, що керують такими транспортними засобами є водіями і зобов`язані дотримуватися правил дорожнього руху та ЗУ «Про дорожній рух».
Таким чином, приходжу до висновку, що електросамокат відноситься до транспортних засобів, а особа, яка ним керує, є водієм у розумінні ст.130 КупАП.
З огляду на викладене, в діях ОСОБА_1 наявний обов`язковий елемент об`єктивної сторони складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП - предмет вчинення правопорушення.
До інших пояснень ОСОБА_1 відношусь критично, оскільки вони спростовуютьться дослідженими у судовому засданні доказами у їх сукупності.
З огляду на викладене, пояснення особи що притягається до адміністративної відповідальності та з його захисника, надані в судовому засіданні жодним чином не спростовуюь порушення ОСОБА_1 п.2.9"а" ПДР України, та вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, тому сприймаю такі їх пояснення як спосіб захисту, від пред`явленого ОСОБА_1 обвинувачення.
Зважаючи на вищевикладене, вважаю, що подане до суду клопотання захисника про закриття справи на підстав п.1 ст.247 КУпАП, підтримане у судовому засіданні особою, що притягається до адміністративної відповідальності та його захисником до задоволення не підлягає. 
Згідно із ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП відповідальність передбачена нею настає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Керування транспортним засобом в стані алкогольного чи іншого сп`яніння є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху. Тяжкість обумовлена ступенем суспільної небезпеки, яка завдається вказаним діянням.
Водій у стані сп`яніння є загрозою для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху: водіїв, пішоходів, велосипедистів, а також і для самого себе та власності третіх осіб тощо, а тому, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, враховуючи характер вчиненого правопорушення, яке відноситься до категорії порушень підвищеної суспільної небезпеки в сфері безпеки дорожнього руху, дані про особу порушника, ступінь його відповідальності за адміністративне правопорушення, майновий стан, відсутність обставин, що обтяжують та пом`якшують відповідальність,, вважаю за необхідне накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу без призначення додаткового стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки згідно довідки інспектора САП Володимирського РВП ГУНП у Волинській області Матієнко Л. (а.с.16) ОСОБА_1 посвдченням водія не документувався.
На підставі п.5 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» до стягнення з ОСОБА_1 підлягає судовий збір в сумі 665,60 грн. 
Керуючись ст.40-1, ст.283, ст.284 КУпАП, на підставі ч.1 ст.130 КУпАП

ухвалив:

Визнати винним ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень без позбавлення права керування транспортними засобами. 
Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн. 60 коп. судового збору.
Роз'яснити, що штраф відповідно до ч.1 ст.307 КУпАП має бути сплачений порушником не пізніше як через п'ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови — не пізніше як через п'ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. В порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника, відповідно до ч.2 ст.308 КУпАП, стягується подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті КУпАП та зазначеного у постанові про стягнення штрафу.
Постанову можна оскаржити до Волинського апеляційного суду з моменту її винесення відповідно до ст.294 КУпАП.

Суддя  підпис   А.В. Василюк