Коростенський міськрайонний суд Житомирської області 

провадження №2/279/191/26 
Справа № 279/6244/25
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

20 лютого 2026 року м.Коростень Житомирської області

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області у складі судді Волкової Н.Я., з секретарем Гонцовською Л.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу №279/6244/25 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Будальянс Груп" про стягнення нарахованої та невиплаченої заробітної плати, стягнення оплати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,
В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення нарахованої та невиплаченої заробітної плати, стягнення оплати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, в якому вказав, що 22.07.2022 року на підставі Наказу №102/к/тр від 21.07.2022 року був прийнятий на роботу на посаду дорожнього робітника 5 розряду на підприємство Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Будальянс Груп". 13.12.2024 року, на підставі Наказу №258/к/тр, був звільнений з посади на підставі ст.38 КЗПП України, за власним бажанням. На день звільнення, за період його роботи, відповідачем не було проведено з ним розрахунків в повному обсязі, а саме: Щодо нарахованої та невиплаченої заробітної плати: Відповідно до Форми ОК-5, нарахована йому заробітна плата відповідачем код ЄДРПОУ 40445002 в наступних місяцях складає: Квітень 2024 року - 31248.44 гривні, Травень 2024 року - 23467.71 гривні, Червень 2024 року - 26054.74 гривень, Липень 2024 року - 10213.06 гривень, Серпень 2024 року - 29236.14 гривень, Вересень 2024 року - 21764.26 гривень, Жовтень 2024 року - 15510.60 гривень, Листопад 2024 року -10131.51 гривень, Грудень 2024 року - 42257.64 гривень. Всього: 209884.41 гривні. Відповідно до банківської роздруківки йому було виплачено: Примітка (25.04.2024 року кошти в сумі 34000.00 гривень), дані кошти були виплачені по заборгованості за попередні місяці до 01.04.2024 року). Квітень 2024 року ------------------------ Травень 2024 року - ----------------------- Червень 2024 року - ------------------------ Липень 2024 року - 30000.00 гривень, Серпень 2024 року - 30000.00 гривень, Вересень 2024 року - 22000.00 гривень, Жовтень 2024 року - 9000.00 гривень. Всього: 91000.00 гривень. Тому, 209884.41 гривні - 91000.00 гривень = 118884.41 гривень (нарахована та не виплачена заробітна плата). Щодо розрахунку середнього заробітку за весь час затримки розрахунку. Розрахунок середньоденного заробітку за час затримку розрахунку: Кількість робочих днів за два повних місця роботи перед звільненням: Жовтень 2024 ріку - 23 (кількість робочих днів), Листопад 2024 рік - 21 (кількість робочих днів). Всього: 44 робочих дня. Жовтень 2024 року- 15510.60 гривень (нарахована заробітна плата за повний місяць). Вересень 2024 року - 10131.51 гривень (нарахована заробітна плата за повний місяць). Всього: 25642.11 гривень. Тому: 25642.11 гривень: 44 = 582.80 гривень (заробітна плата за 1 день. Період затримки (робочих дня) складає з 13.12.2024 року по 13.10.2025 року - 213 днів. 213 * 582.80 гривень = 124136.40 гривень (сума заборгованості за час затримки виплати заробітної плати). Також, внаслідок неправомірних дій відповідача, в частині невиплати йому заробітної плати в повному обсязі в день звільнення, йому нанесено маральної шкоди, яку оцінює в розмірі 20000.00 гривень. У зв`язку із вчиненням відповідачем протиправних дій, які полягають у незаконній невиплаті заробітної плати та невиплати її систематично в період роботи, йому завдано моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню відповідно до ст.23 Цивільного кодексу України, ст.237-1 КЗпПУ та яка полягає в наступному: - він належним чином виконував покладені на нього обов`язки, розраховував на заробітну плату, яка необхідна йому для свого забезпечення (харчування, сплата комунальних послуг, лікування, забезпечення своєї сім`ї), забезпечення неповнолітньої дитини необхідним. Внаслідок протиправних дій відповідача, він в повній мірі цього зробити не зміг. - він неодноразово телефонував до бухгалтерії відповідача, щодо погашення заборгованості. Однак, всі його законні вимоги залишились без задоволення. - у спричиненні йому тяжкого психологічного удару у момент коли з ним не провели розрахунок в повному обсязі. - в переживаннях з приводу розуміння цілковитої незаконності дій відповідача та використання ним свого домінуючого положення. - у нехтуванні відповідачем його законних прав на заробітну плату. З моменту виникнення такого протиправного ставлення відповідача до нього, він гостро відчуває постійний психологічний дискомфорт. Необгрунтоване непроведення з ним розрахунків по заробітній платі в повному обсязі в день звільнення, принизило його, призвело до моральних страждань та інших негативних наслідків морального характеру. Порушення його трудових прав, завдало йому душевних страждань, він постійно знаходиться в пригніченому стані, втратив спокій та гарне самопочуття. Ситуація, що мала місце щодо нього, призводить до його роздратованості, а відповідно погіршує його відносини з оточуючими людьми, його близькими та рідними. Поновлення його прав, вимагає від нього додаткових, раніше не передбачуваних зусиль по організації свого життя, звернення до адвоката суду та ін. Тому загальний розмір позовних вимог складає: 118884.41 гривень +124136.40 гривень + 20000.00 гривень = 263020.81 гривень. Зважаючи на викладене, позивач вимушений звернутись до суду за захистом порушених своїх прав. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в розмірі 118884,41 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 124136,40 грн., моральну шкоду в сумі 20000,00 грн., сплачений судовий збір в сумі 1211,20 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. Справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідач належним чином повідомлявся про судовий розгляд справи, відзив на позов та інших заяв, заперечень не подав. Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 22.07.2022 року працював на посаді дорожнього робітника 5 розряду в Товаристві з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Будальянс Груп", згідно наказу №102/к/тр від 21.07.2022 р., що підтверджується відомостями з трудової книжки НОМЕР_1 . 15.12.2024 року ОСОБА_1 був звільнений з роботи із займаної посади на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням згідно наказу №258/к/тр від 13.12.2024 року. Звертаючись із позовом, ОСОБА_1 зазначив, що відповідачем не виплачені всі належні суми при звільненні. Згідно довідки форми ОК-5 ОСОБА_1 була нарахована заробітна плата за квітень 2024 року в розмірі 31248,44 грн., за травень 2024 року в розмірі 23467,71 грн., за червень 2024 року - 26054,74 грн., за липень 2024 року - 10213,06 грн.; за серпень 2024 року - 29236,14 грн.; за вересень 2024 року в розмірі 21764,26 грн., за жовтень 2024 року в розмірі 15510,60 грн.; за листопад 2024 року в розмірі 10131,51 грн.; за грудень 2024 року в розмірі 42257,64 грн., із вказаних нарахувань було здійснено сплату страхових внесків. Отже, розмір нарахованої заробітної плати становить 209884,10 грн. Згідно виписки за картковим рахунком клієнта ОСОБА_1 за період з 15.04.2024 по 07.10.2025, 25.04.2024 року здійснено зарахування в розмірі 14000,00 грн. (опис операції: заробітна плата та аванси ТОВ "БК "Будальянс Груп"), 25.04.2024 року в розмірі 20000,00 грн. (опис операції: заробітна плата та аванси ТОВ "БК "Будальянс Груп"), 01.07.2024 року в розмірі 30000,00 грн. (опис операції: заробітна плата та аванси ТОВ "БК "Будальянс Груп"), 09.08.2024 року в розмірі 30000,00 грн. (опис операції: заробітна плата та аванси ТОВ "БК "Будальянс Груп"), 06.09.2024 року в розмірі 22000,00 грн. (опис операції: заробітна плата та аванси ТОВ "БК "Будальянс Груп"), 16.10.2024 року в розмірі 9000,00 грн. (опис операції: заробітна плата та аванси ТОВ "БК "Будальянс Груп"). Отже, розмір виплаченої позивачу заробітної плати становить 125000,00 грн.. Як вказує позивач, зараховані кошти 25.04.2024 року в сумі 34000,00 грн. виплачені йому по заборгованості за попередні місяці до 01.04.2024 року, а, отже, всього виплачено 91000,00 грн. Ці обставини відповідачем не оспорені та не спростовані. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст.43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Ст.94 КЗпП України встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно зі ст.115 КЗпП України, ст.24 Закону України "Про оплату праці" заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст.21 Закону України "Про оплату праці" працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно зі ст.22 цього Закону та ст.97 КЗпП України суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку (ст.15 Закону України "Про оплату праці"). Відповідно до вимог ст.47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу для своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Відповідно до ст.ст.77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування та докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідач не надав суду належних та достовірних доказів виплати всіх належних при звільненні позивачу сум, доводи позивача не спростував. Враховуючи викладене, позовні вимоги про стягнення з відповідача нарахованої та невиплаченої заробітної плати підлягають задоволенню. Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 13.12.2024 року по 13.10.2025 року в сумі 124136,40 грн. Згідно ч.1 ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті (ч.2 ст.117 КЗпП України). Згідно проведеного позивачем розрахунку середній заробіток за час затримки розрахунку з 13.12.204 року по 13.10.2025 року становить 124136,40 грн. (582,80 середньоденна зарплата х 213 днів). Вказаний розрахунок перевищує його середній заробіток за шість місяців.            Середній заробіток за ст.117 КЗпП України за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується в розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на які працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій) та є своєрідною санкцією для роботодавця за винні дії щодо порушення трудових прав найманого працівника. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц зазначено, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Ці критерії можуть визначатися судом під час розгляду конкретної справи з урахуванням установлених у ній обставин. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: - розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; - період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; - ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; - інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Така правова позиція аргументована тим, що з однієї сторони працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. З іншої сторони, якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Керуючись принципом диспозитивності, відповідно до якого суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України), суд дійшов висновку про неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача. Так, за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків (правова позиція міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду в постанові від 18 березня 2020 року у справі №711/4010/13-ц). Враховуючи вищевказане, суд, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, вважає за доцільне зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_1 , при цьому, враховуючи розмір простроченої заборгованості виплат при звільненні, до 30000,00 гривень. Вказана сума визначена без утримання податків й інших обов`язкових платежів, оскільки справляння і сплата податку є обов`язком роботодавця та працівника, що узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 13 жовтня 2020 року (справа №712/9213/18).          Доказів відсутності вини в непроведенні вчасного розрахунку з позивачем відповідачем не подано. Що стосується стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне. Положеннями ст.237-1 КЗпП передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно з вимогами статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданням, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Суд не ставить під сумнів факт перенесення моральних страждань позивачем у зв`язку із затримкою у виплаті заробітної плати та розрахунку при звільненні, однак враховує, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, в тому числі майнового стану винного. Загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність (стаття 3 ЦК України). Справедливістю є оптимальний баланс інтересів осіб, з урахуванням засад розумності і добросовісності. Враховуючи наведені обставини справи та вимоги розумності і справедливості суд визначає моральну шкоду в розмірі 5000,00 гривень, оскільки на підтвердження завданої шкоди саме в розмірі 20000,00 грн., позивач доказів не надав і не обґрунтував саме такий розмір.  Відповідно до приписів ч.1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. За правилами ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Отже, витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт та ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.(ч.4 ст.137 ЦПК України). На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем до позовної заяви додано договір про надання правової (правничої) допомоги №б/н від 08.10.2025 року, додаток 2 до договору про надання правової (правничої) допомоги від 08.12.2025 року, квитанція до прибуткового касового ордера №15 від 08.10.2025 року, ордер на надання правничої допомоги, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю. Отже, розмір вказаних витрат є документально підтвердженим та доведеним, підлягає стягненню з відповідача.   Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом з тим, з відповідача підлягає стягненню на спеціальний рахунок судовий збір, оскільки на підставі ст.5 ч.1 п.1 Закону України "Про судовий збір" позивач звільнений від сплати судового збору у справах про стягнення заробітної плати. Керуючись ст.ст.4, 76-89, 141, 263-265 ЦПК України, ст.ст.115, 116, 117, 233, 237-1 КЗпП України,
У Х В А Л И В:
Позовні вимоги задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Будальянс Груп" на користь ОСОБА_1 нараховану, але невиплачену при звільненні заробітну плату, в розмірі 118884 (сто вісімнадцять тисяч вісімсот вісімдесят чотири) гривні 10 копійок, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 30000 (тридцять тисяч) гривень, моральну шкоду в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень, 5000 (п`ять тисяч) гривень судових витрат за надання професійної правничої допомоги та 708 (сімсот вісім) гривень 63 копійки судових витрат. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Будальянс Груп" на користь держави 708 (сімсот вісім) гривень 63 копійки судового збору.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в 30-денний строк, який обчислюється з дня проголошення (складення) рішення. Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення (складення), має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а в разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не було скасовано.

Сторони:

Позивач: ОСОБА_1 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_2 від 13.12.2005 року, РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Будальянс Груп", адреса: 54055, м.Миколаїв, вул.Слобідська Сьома, буд.70/8, код ЄДРПОУ 40445002.

Суддя          Волкова Н.Я.