Справа № 128/5075/24
Провадження № 2/930/88/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.02.2026 року      Немирівський районний суд 
Вінницької області

у складі: головуючого судді - Науменка С.М.
за участю: секретаря судового засідання - Андрущак Л.П.
учасників справи: представника позивача - адвоката Савченка П.Д., представника відповідача - адвоката Науменка О.Г.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Немирів, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, приватного життя, припинення порушення прав та відшкодування моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
Представник ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, відповідно до якого просив, визнати поширену ОСОБА_2 інформацію про приватне життя ОСОБА_1 у вигляді відео в соціальних мережах Instagram та TikTok за посиланнями: 
ІНФОРМАЦІЯ_8; ІНФОРМАЦІЯ_1 недостовірною та такою, що порушує права позивача на приватне життя;
Зобов?язати ОСОБА_2 видалити поширену інформацію про приватне життя ОСОБА_1 у вигляді відео в соціальних мережах Instagram ma TikTok за посиланнями: ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ІНФОРМАЦІЯ_3 та заборонити ОСОБА_2 використовувати отриману приватну інформацію у будь-який інший спосіб ;
Зобов?язати ОСОБА_2 спростувати поширену ним інформацію не пізніше п?яти днів з дня набрання рішенням законної сили, а саме: - шляхом розміщення ОСОБА_2 на акаунті ІНФОРМАЦІЯ_10 в соціальній мережі: instagram та на акаунті mishatwest.com в соціальній мережі: tiktok - відеозапису відповідно до якого ОСОБА_2 буде зазначено, що ним неправомірно була поширена інформація про приватне життя ОСОБА_1 та здійснено відповідний монтаж уривків відео із зображенням ОСОБА_1 з метою висвітлення позивача як жінки легкої поведінки;
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 150 000 гривень 00 копійок
Мотивуючи позов тим, що 21.10.2024 за адресую: вул. Хрещатик, м. Київ (біля кафе - ресторану "Білий Налив"), до позивача підійшла раніше невідома їй компанія, яка складалася із двох чоловіків, які почали бесіду із позивачем у вигляді бліц інтерв?ю. Причому один із чоловіків не пояснив мету такого спілкування (інтерв?ю) не попередив про те, що метою відеозйомки буде комерційна складова, а саме відео буде оприлюднено та використано в соціальних мережах таких як: Instagram та TikTok з метою популяризації діяльності відповідача та отримання ним прибутку.
Під час спілкування (відеозйомки), особи не представилися, не вказали свої анкетні данні, а тільки один з них, який у подальшому виявився відповідачем, надав посилання на свої акаунти в соціальних мережах та сказав, що він є блогер. Жодної інформації про те, де та коли, буде використовуватися відео відповідач не пояснив.
14.11.2024 позивачка дізнався про те, що відео з її зображенням та її спілкуванням оприлюднено за наступними посиланнями: 
ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ІНФОРМАЦІЯ_5 ; ІНФОРМАЦІЯ_9;
На яких, висвітлюють інтимну та іншу інформацію, яка має особистий (приватний) характер.
Крім того монтаж та подання відповідних відеозаписів для невизначеного кола осіб, принижують гідність та честь позивачки, спотворюють її сприйняття, як особистості та висвітлюють її життя як дівчини легкої поведінки, що не відповідає дійсності.
Відео, яке було поширено та розміщено за наступними посиланнями: ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ІНФОРМАЦІЯ_7 , почало поширюватися вже в різних соціальних мережах за різними посиланнями, почало використовуватися в сюжетах різних журналістів.
Надалі під відео почали з?являтися різні коментарі, які здебільшого мали по відношенню до позивача образлений характер.
Після неправомірної публікації відповідачем, дане відео із участю позивача, почало використовуватися без її на те згоди взагалі невідомими особами та журналістами.
Так, сам відеоролик тривалістю менше однієї хвилини, на якому позивач розповідає невідомому молодику на вулиці що, начебто, під час роботи танцівницею-стриптизеркою мала більше 300 статевих партнерів на рік, щоб заробити більше грошей. Позивач пояснює та стверджує, що побачене відео стало шоком для неї, оскільки, не тільки не відповідає дійсності, але й повністю суперечить її поглядам на сімейне та статеве життя.
Внаслідок публікації відео відповідачем, яке містило інформацію про приватне життя позивача, у останньої було виявлено МРО; депресивний епізод легкого ступеню, що підтверджуються оглядом психіатра відповідно до Висновку інформаційно-консультативної бесіди.
Отже, вказаний відеоролик, став для позивача причиною настання моральної травми, тобто відповідач шляхом монтажу, перекручування фактів, використання приватної інформації без явної згоди позивача, спричинив для позивача психотравмуючу подію, що завдала позивачці моральну шкоду.
Позивача не була повідомлена відповідачем про те, що дана інформація приватного характеру, буде публікуватися для необмеженого кола осіб.
У зв`язку з вказаними обставинами, позивачка для захисту свої прав змушена звернутися до суду.
23.04.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позов не визнає в повному обсязі, так представник відповідача у відзиві зазначає, що 21.10.2024 в світлу пору доби відповідач дійсно перебував в місті Києві на вулиці Хрещатик та приймав участь у соціальному опитуванні в якості інтерв`юера громадян які висловили добровільне бажання прийняти участь в проекті.
Інтерв`ювання здійснювалось під відеозапис що здійснювався з добровільної згоди осіб. Перед здійсненням відеозапису особам роз`яснювалась мета проведення інтерв`ю, відбиралась згода на відеозапис та подальше використання відеозапису.
Особи попереджувались що відеозапис ймовірно буде опубліковано в засобах масової інформації та/або соціальних мережах.
Інтерв`ю проводиться з метою збирання та поширення інформації - це мета будь- якого інтерв`ю.
В ретроспективі подій 21.10.2024 та з поточного аналізу уривків відеозапису наданих позивачем ОСОБА_2 безпосередньо відеозапис не здійснював, не є його автором, власником чи розпорядником - що вбачається з відсутності відеозаписуючих приладів, як в руках, так і на спорядженні останнього.
Тобто відповідач ОСОБА_2 мав статус учасника інтерв`ю.
Відеозипис інтерв`ю з ОСОБА_1 здійснювала інша особа, яка є автором, власником та розпорядником авторського матеріалу інтерв`ю (відеоконтенту).
Відповідач заперечує в достовірності заяви позивача про розповсюдження медіафайлів в публічній площині саме відповідачем ОСОБА_2 та причетності відповідача до медійних майданчиків з монетизацією контенту.
Щодо власної оцінки відповідача доводів позивача, мотиваційної складової емоційного стресу, страждань, болю від «споглядання» якогось медійного продукту з власною участю.
ОСОБА_1 , перебуваючи у відкритому публічному просторі, в соціальному та публічному місці (вул. Хрещатик у місті Києві), добровільно, без жодного примусу, перебуваючи у прекрасному настрої, в присутності своєї подруги, інтерв`юєра, інших численних довільних сторонніх свідків (осіб які згуртувались на вулиці під час інтерв`ю), з повним розумінням публічності такого інтерв`ю - з посмішкою на обличчі розповіла спільноті обставини свого сексуального життя під час офіційної роботи в нічному клубі розташованому в місті Києві на посаді стриптизерки.
При цьому, як вбачається із відеозапису наданого суду самим позивачем, пані ОСОБА_1 прямо у відеокамеру передає «привіт» своїй мамі.
ОСОБА_2 стверджує, що не вчиняв жодних дій спрямованих на пряме чи опосередковане спричинення позивачу моральної, або якоїсь іншої шкоди.
У судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити з мотивів наведених в позовній заяві.
У судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позову заперечував в повному обсязі з мотивів наведених у відзиві.
Суд заслухавши учасників, дослідивши матеріали справи приходить до наступних висновків.
Судом досліджено відеозаписи з соціальних мережах Instagram та TikTok,, записані представником позивача на флеш-носій та долучені до матеріалів справи як доказ, а також скріншоти коментарів у соціальних мережах.
Зі змісту відеозапису судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебувала у публічному місці у м. Київ, в денний час доби, у присутності інших осіб, добровільно відповідала на запитання відповідача ОСОБА_2 , не висловлювала будь-яких заперечень проти проведення відеозйомки, не вимагала її припинення. 
При цьому, як вбачається з відеозапису, позивач безпосередньо звернулась до відсокамери з особистим зверненням до своєї матері, що свідчить про її усвідомлення факту відеозйомки та можливості подальшого перегляду відеозапису іншими особами. 
Також з оглянутого відеозапису, встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не здійснював відеозйомку - відеозаписуючі прилади були відсутні як у його руках, так і на його спорядженні. 
Також, слід зазначити, що доказів того, що зміст відеозапису є результатом монтажу, який спотворює висловлювання позивача або подає їх поза контекстом у спосіб, що не відповідає дійсності, суду надано не було. Клопотань про призначення відеотехнічної експертизи сторона позивача не заявляла. Як і не було надано суду оригіналів вказаних відео.
Окрім вказаного відеозапису, судом досліджені надані стороною позивача скріншоти коментарів в соціальних мережах (а.с. 18-27), копію висновку інформаційно-консультативної бесіди лікаря психіатра з ОСОБА_1 (а.с. 28) та копію висновку комплексної психолого-соціальної експертизи моральної шкоди потерпілого № 09-12-24 (а.с. 30-74). 
Відповідно до ст. 307 ЦК України, фізична особа може бути знята на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку лише за її згодою. Згода особи на знімання її на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку припускається, якщо зйомки проводяться відкрито на вулиці, на зборах, конференціях, мітингах та інших заходах публічного характеру. Фізична особа, яка погодилася на знімання її на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку, може вимагати припинення їх публічного показу в тій частині, яка стосується її особистого життя. Витрати, пов`язані з демонтажем виставки чи запису, відшкодовуються цією фізичною особою. Знімання фізичної особи на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку, в тому числі таємне, без згоди особи може бути проведене лише у випадках, встановлених законом.
Відповідно до ч. 1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи», належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор інформаційного матеріалу та власник веб-сайту, осіб яких позивач зобов`язаний встановити та зазначити у позовній заяві.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права», автором є особа, творчою працею якої створено твір. 
З матеріалів справи вбачається, що саме відповідач ОСОБА_2 виступав інтерв`юером - тобто безпосередньо вів розмову з позивачкою, формував запитання та визначав напрям інтерв`ю. Ці обставини свідчать про його можливу участь у творчому процесі створення контенту. Водночас суд констатує, що позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_2 є саме автором або співавтором відеоконтенту.
За відсутності таких доказів суд позбавлений можливості встановити наявність у ОСОБА_2 статусу автора або співавтора спірного відеозапису, а тому не може покласти на нього відповідальність як на автора контенту.
Для встановлення особи, яка розмістила пост чи іншу інформацію на веб-сторінці у мережі Інтернет, необхідно встановити власника веб-сайту (веб-сторінки).
Відповідно до п. 16 ст. 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» № 2811-IX, власник веб-сторінки - особа, яка є володільцем облікового запису, що використовується для розміщення веб-сторінки на веб-сайті, та яка управляє та/або розміщує електронну (цифрову) інформацію в межах такої веб-сторінки. Власник веб-сайту не є власником веб-сторінки, якщо власник веб-сторінки володіє обліковим записом, що дозволяє йому самостійно, незалежно від власника веб-сайту, розміщувати інформацію на веб-сторінці та управляти нею.
Як зазначається у п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» дані про власника веб-сайта можуть бути витребувані відповідно до положень ЦПК в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет.
Відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України №447-р від 22 липня 2003 року «Про адміністрування домену «.UA» [5], повноваження адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет покладено на Об`єднання підприємств «Український мережевий інформаційний центр». ОП «Український мережевий інформаційний центр» надає довідки про власників веб-сайтів згідно Порядку надання послуг з проведення фіксації і дослідження змісту веб-сторінок у мережі Інтернет з видачею Експертних висновків, а також видачі довідок з відомостями про власників веб-сайтів або інформацією про їх встановлення від 22 листопада 2017 року, затвердженого Директором ОП «Український мережевий інформаційний центр». Цей Порядок регламентує процедуру надання департаментом «Центр компетенції» Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес» послуг з проведення фіксації і дослідження змісту веб-сторінок у мережі Інтернет з видачею Експертних висновків, а також видачі довідок з відомостями про власників веб-сайтів або інформацією про їх встановлення
У відповідності до абз. 2 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.
Верховним Судом України, Верховним Судом щодо визначення належного відповідача у разі поширення інформації в мережі Інтернет, яку позивач просять спростувати, сформовано сталу судову практику, у тому числі щодо фіксації (збір, надання) доказів, їх допустимість та достовірність, експертизи у сфері телекомунікаційних систем, дослідження змісту веб-сторінок, оцінки електронних доказів (копій) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 07 грудня 2021 року у справі № 905/902/20, провадження № 12-52 гс 21, постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 березня 2021 року у справі № 927/791/18).
Власники веб-сайтів та постачальники послуг хостингу, крім фізичних осіб, які не є суб`єктами господарювання, зобов`язані розміщувати у вільному доступі на власних веб-сайтах та (або) в публічних базах даних записів про доменні імена (WHOIS) достовірну інформацію про себе. Фізичні особи, які не є суб`єктами господарювання, розміщують у вільному доступі на веб-сайтах, власниками яких вони є, або в публічних базах даних записів про доменні імена (WHOIS) контактну інформацію власника веб-сайту, передбачену пунктом «в» цієї частини (частина одинадцята статті 52-1 Закону України «Про авторське право та суміжні права»).
Адміністрування адресного простору мережі Інтернет у домені.UA здійснюється недержавною організацією, функції якого здійснює об`єднання підприємств «Український мережевий інформаційний центр» (частина третя статті 56 Закону України «Про телекомунікації», розпорядження Кабінету Міністрів України від 22 липня 2003 року № 447-р «Про адмініструваннядомену.UA»). ОП «Український мережевий інформаційний центр» акредитувало Центр компетенції для надання послуг, пов`язаних із фіксацією поширення інформації в Інтернет.
Зазначена інформація та вказана правова позиція судам регулярно доводилися у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 26 лютого 2020 року у справі № 742/3812/18; від 25 листопада 2020 року у справі № 753/7666/19, від 01 грудня 2021 у справі № 742/287/17 та інших.
Суд звертає увагу на суттєву обставину, на яку вказує відповідач у відзиві та яка не була спростована позивачем належними доказами, а саме: зі змісту відеозапису вбачається, що відповідач ОСОБА_2 виступав у ролі інтерв`юера і безпосередньо відеозйомки не здійснював. Відеозапис здійснювався іншою особою, яка як стверджує відповідач, та протилежне не спростовано позивачем - є автором та власником відеоконтенту.
Позивачем не надано доказів того, що акаунти в соціальних мережах Instagram (ІНФОРМАЦІЯ_10) та TikTok (mishatwest.com), на яких, як стверджує позивач було розміщено вказане відео, належать саме відповідачу ОСОБА_2 . 
За таких обставин суд не може покласти на відповідача відповідальність за публікацію та поширення спірного відеозапису, оскільки його причетність до адміністрування відповідних акантів не доведена у встановленому законом порядку.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 6 статті 81 ЦПК України, встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
ВП ВС у постанові № 990/150/23 від 22.02.2024 року зазначила, що звертаючись до суду, позивач самостійно визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, в тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.
Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.
Позивачем не доведено, що відповідач ОСОБА_2 є автором відеоконтенту та власником акаунтів у соціальних мережах, на яких розміщено спірне відео, як і не доведено, що діями відповідача позивачу завдано моральної шкоди. Пред`явлення позову до особи, яка не є належним відповідачем, з урахуванням правової позиції, викладеної у постанові КЦС ВС від 06.05.2019 у справі № 522/4687/14-ц, є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. 
Керуючись ст.ст. 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд - 
УХВАЛИВ:
В позові  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, приватного життя, припинення порушення прав та відшкодування моральної шкоди - відмовити повністю.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку передбаченому ст.ст.351-356 ЦПК України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.
Дата складення повного судового рішення - 20.02.2026.
Суддя:           С.М. Науменко