УХВАЛА

21 квітня 2026 року 
м. Київ

справа № 160/511/25
адміністративне провадження № К/990/16713/26 

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Дашутіна І. В., перевіривши касаційну скаргу Східного офісу Держаудитслужби на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 02 лютого 2026 року у справі № 160/511/25 за позовом Комунального підприємства «Нікопольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Нікопольської міської ради до Східного офісу Держаудитслужби, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю "Б.К.БУДСЕРВІС" про визнання дій протиправними та скасування рішення,
установив:
Комунальне підприємство «Нікопольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Нікопольської міської ради звернулось до суду з позовом до Східного офісу Держаудитслужби, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю "Б.К.БУДСЕРВІС", у якому просило визнати протиправною та скасувати вимогу Східного офісу Держаудитслужби "Про усунення порушень законодавства", оформлену листом від 01 липня 2024 року за вих. № 040406-15/3904-2024.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2025 року в задоволенні позову відмовлено повністю.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 02 лютого 2026 року зазначене рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нову постанову, якою позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано пункт 2 вимоги Східного офісу Держаудитслужби «Про усунення порушень законодавства», оформленої листом від 01 липня 2024 року за вих. № 040406-15/3904-2024, у частині покладення на Комунальне підприємство «Нікопольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Нікопольської міської ради обов`язку відповідно до норм статей 193, 199, 217, 218, 222 Господарського кодексу України від 16 січня 2003 року № 436-IV та статей 22, 611, 629 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року № 435-IV забезпечити відшкодування шкоди (збитків), заподіяної державному бюджету, на загальну суму 14 499 291,20 грн шляхом:
- складання актів звіряння взаємних розрахунків між КП «НІКОПОЛЬВОДОКАНАЛ» та ТОВ «Б.К.БУДСЕРВІС» на суму 14 499 291,20 грн;
- відображення в бухгалтерському обліку КП «НІКОПОЛЬВОДОКАНАЛ» за рахунком 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» за контрагентом ТОВ «Б.К.БУДСЕРВІС» сум дебіторської заборгованості в розмірі 14 499 291,20 грн;
- повернення грошових коштів ТОВ «Б.К.БУДСЕРВІС» у розмірі 14 499 291,20 грн на реєстраційний рахунок КП «НІКОПОЛЬВОДОКАНАЛ» з подальшим перерахуванням їх до доходу державного бюджету (код доходів 21080500) або безоплатного виконання ТОВ «Б.К.БУДСЕРВІС» підрядних робіт по об`єкту реконструкції згідно з проєктно-кошторисною документацією за договором від 25.10.2023 № 564 на загальну суму 14 499 291,20 грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з оскаржуваним судовим рішенням, відповідач раніше вже звертався до Верховного Суду з касаційними скаргами на зазначене судове рішення. Ухвалами Верховного Суду від 19 березня 2026 року та від 02 квітня 2026 року зазначені касаційні скарги повернуто скаржнику на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
13 квітня 2026 року до Верховного Суду втретє надійшла касаційна скарга Східного офісу Держаудитслужби на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 02 лютого 2026 року у справі № 160/511/25.
Під час перевірки втретє поданої касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 КАС України встановлено, що скаржник як підставу касаційного оскарження посилається на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України. 
Відповідно до вимог пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
Приписами частини четвертої статті 328 КАС України обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
У касаційній скарзі як на підставу для відкриття касаційного провадження скаржник посилається на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, обґрунтовуючи свої доводи посиланням на низку постанов Верховного Суду, з яких наводить окремі фрагменти та правові висновки.
Натомість, касаційна скарга не містить змістовних доводів на обґрунтування позиції скаржника щодо оскарження судового рішення на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України, що свідчить про формальний підхід до оформлення змісту та форми касаційної скарги відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України.
Водночас Верховний Суд наголошує, що обов`язковими умовами оскарження судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення в касаційній скарзі:
- норми матеріального права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції; постанови Верховного Суду, у якій викладено висновок щодо правильного застосування норми права; безпосередній висновок судів попередніх інстанцій, який такому суперечить; обґрунтування подібності правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга).
Підстави касаційного оскарження викладаються в касаційній скарзі з вказівкою на конкретні висновки судів, рішення яких оскаржуються, із одночасним зазначенням положень (пункту, частини, статті) закону або іншого нормативно-правового акта, який застосований цими судами при прийнятті відповідного висновку. Це дозволяє суду касаційної інстанції на виконання вимог статті 341 КАС України перевірити правильність застосування норм матеріального і процесуального права у конкретній справі.
Всупереч вищенаведеному скаржником не зазначено конкретні норми права, які на його думку, застосовані судом апеляційної інстанції всупереч висновків Верховного Суду щодо застосування цих норм права у подібних правовідносинах, у взаємозв`язку з посиланням на конкретні постанови Верховного Суду, що дозволило б суду касаційної інстанції на виконання вимог статті 341 КАС України перевірити правильність застосування таких норм права у конкретній справі. Також скаржником не систематизовано які висновки суду апеляційної інстанції щодо застосування конкретних норм права суперечить позиції Верховного Суду щодо застосування цієї ж норми.
Поряд з цим Суд зауважує, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в мотивувальній частині постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.
Крім того, Верховний Суд зауважує, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України недостатньо самого лише зазначення норми права та постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права. Обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.
Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.
При цьому, обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, а так само оцінка судами їх сукупності, не можуть вважатися подібністю правовідносин.
Правовим висновком Верховного Суду є висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, сформульований внаслідок казуального тлумачення цієї норми при касаційному розгляді конкретної справи, та викладений у мотивувальній частині постанови Верховного Суду, прийнятої за наслідками такого розгляду.
Так, при вирішенні питання щодо доцільності посилання на постанови Верховного Суду, на які скаржник посилається у касаційній скарзі як на підставу для перегляду оскаржуваного рішення відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України, кожен правовий висновок Верховного Суду підлягає оцінці на релевантність у двох аспектах: чи є правовідносини подібними та чи зберігає відповідна правова позиція юридичну силу для спірних правовідносин з огляду на редакцію відповідних законодавчих актів.
У такому випадку правовий висновок розглядається "не відірвано" від самого рішення, а через призму конкретних спірних правовідносин та відповідних застосовуваних редакцій нормативно-правових актів.
Посилання на практику Верховного Суду (без аналізу та врахування обставин справи, за яких судом касаційної інстанції було зроблено відповідні висновки, без доведення подібності правовідносин у справах) щодо оцінки того чи іншого аргументу, які зроблені на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних в матеріалах справи доказів, не є свідченням застосування судом апеляційної інстанції у цій справі норм матеріального права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування.
Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження так само, як і норму права, яку на думку скаржника, застосовано всупереч висновкам Верховного Суду, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України).
Водночас, Суд зазначає, що таке формальне посилання на постанову Верховного Суду (зокрема, і цитування окремих абзаців зазначеної постанови), не може вважатись належним обґрунтуванням підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, оскільки заявником не сформовано чіткого переліку норм права, висновку Верховного Суду щодо застосування яких не ураховано судом апеляційної інстанції, не систематизовано які висновки суду апеляційної інстанції щодо застосування конкретних норм права суперечить позиції Верховного Суду щодо застосування цієї ж норми, а також не наведено в чому полягає подібність правовідносин у справах (у яких викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).
Ураховуючи наведене, Суд уважає недоведеними наявність підстави касаційного оскарження, визначених пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.
Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, натомість, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).
Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.
При цьому, з урахуванням змін до КАС України, внесених Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX і які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття до розгляду і відкриття касаційного провадження.
При цьому, з урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Керуючись статтями 328, 330, 332, 359 КАС України,
постановив:
Касаційну скаргу Східного офісу Держаудитслужби на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 02 лютого 2026 року у справі № 160/511/25 - повернути скаржнику.
Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.
Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до Верховного Суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя	І.В. Дашутін