Справа № 186/1832/25 
Провадження № 2/344/1955/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2026 року м. Івано-Франківськ 

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі: 
головуючого-судді Татарінової О.А., 
секретаря Гарасимів А.В., 
розглянувши у спрощеному провадженні у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІН ФІНАНС" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - 
В С Т А Н О В И В: 

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
25.07.2024 р. відповідно протоколу загальних зборів № 1706 перейменовано ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на ТОВ «ВІН ФІНАНС».
22.03.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту № 109648. Відповідно до індивідуальної частини договору №109648 про надання фінансового кредиту, ТОВ «Авентус Україна», надав відповідачу позику у сумі 3 500 грн. 
ТОВ «Авентус Україна» виконав умови договору про надання фінансового кредиту № 109648 від 22.03.2018 року та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти в розмірі 3500 грн., а відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо повернення суми позики та сплати пені і комісії, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед новим кредитором ТОВ «ВІН ФІНАНС». 
Відповідно до розрахунку заборгованості, що був складений на дату укладення договору відступлення права вимоги № 1 від 12.04.2018, загальна сума заборгованості відповідача перед новим кредитором складає 15 215,00 грн., а саме: сума основного боргу - 3 500,00 грн.; сума боргу за процентами - 1260,00 грн.; сума боргу за пенею та штрафами - 10455,00 грн.
12.04.2018 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено договір факторингу № 1, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами. Відповідно до п.2.2 договір факторингу № 1 від 12.04.2018 року - окрім іншого зазначено: у випадку укладення сторонами більш ніж одного реєстру прав вимоги - кожен наступний реєстр прав вимоги є самостійним додатком та не замінює попередній. 
13.09.2018 року укладено додаткову угоду № 5 та на виконання договору факторингу підписано реєстр прав вимоги №6 від 13.09.2018 року про те, що на умовах вищезазначеного договору право вимоги до ряду боржників в тому числі до ОСОБА_1 за договором про надання фінансового кредиту № 109648 від 22.03.2018 року перейшло до нового кредитора - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». Договір про надання фінансового кредиту № 109648 від 22.03.2018 року укладений в електронній формі відповідно до закону України «Про електронну комерцію».
При укладенні договору № 109648 від 22.03.2018 року на фінансовий номер телефону відповідача був відправлений одноразовий ідентифікатор (зазначений у довідці про ідентифікацію), який був використаний для прийняття та підтвердження умов вищезазначеного договору Шляхом введення коду підтвердження позичальник підписує та приймає пропозицію та підтверджує укладення договору. 
Враховуючи наведене, просять суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором № 109648 від 22.03.2018 року у загальному розмірі 19 912,58 грн., яка складається з: суми заборгованості 15 215,00 грн., суми інфляційних втрат - 3 326,98 грн., суми 3% річних - 1 370,60 грн., судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу. 
04.02.2026 року представником відповідачки подано до суду відзив на позовну заяву, який обґрунтовує тим, що вимоги позивача, викладені в позовній заяві, ними не визнаються повністю з наступних причин: відповідач не отримувала зазначеного кредиту від Позивача. Позовна заява не містить інформації про підписання кредитного договору (факт зазначення номеру телефону Позивача в договорі та додатках не підтверджує факт надіслання за вимогою Позивача електронного ідентифікатора і використання його Позивачем), не надано доказів передачі грошових коштів саме Позивачу - ані особисто, ані шляхом перерахування на розрахункових рахунок Позивача (відсутнє платіжне доручення або квитанція про перерахування грошових коштів). Просять суд відмовити в задоволенні позовних вимог у справі № 186/1832/25 за цивільним позовом ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВІН ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - в повному обсязі.
Представник позивача у судове засідання не з`явився. В позові зазначив про розгляд справи без участі представника позивача, просив позов задовольнити.
Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову. 
Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору, внаслідок чого правонаступник банку позивається про його відновлення шляхом стягнення з позичальника заборгованості.
Звертаючись до суду із даним позовом позивач просив поновити строк позовної давності.
Із матеріалів справи вбачається, що предметом позовних вимог є стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за Договором про надання фінансового кредиту № 109648 від 22.03.2018 року, зі встановленим строком користування з 22.03.2018 року по 11.04.2018 року (20 днів).
З позовною заявою ТзОВ «ВІН ФІНАНС» звернулося до суду 01.09.2025 року.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність.
Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
За правилом ч. 12 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12.03.2020 на всій території України встановлений карантин.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 651 від 27.06.2023 р. № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», вказаний карантин скасовано з 24:00 год. 30.06.2023.
Оскільки карантин тривав в Україні з 12.03.2020 по 30.06.2023, тож строки, визначені статтею 257 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину.
Крім того, станом на день скасування карантину (30.06.2023), діяла редакція пункту 19 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.
Відповідно до п.19 Прикінцевих та Перехідних Положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. 
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов поданий у строки, визначені законом, оскільки строк дії договору був погоджений до 11.04.2018 року, а тому строк звернення до суду з позовом спливав 10.04.2021 року на яку припадає продовження дії таких строків позовної давності.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.
Положеннями статей 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Відповідно до ст. 1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.
Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.
Судом встановлено, що 22.03.2018 року між ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання фінансового кредиту № 109648.
Невід`ємною частиною цього Договору є Правила надання фінансових кредитів ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», які розміщені на сайті www.creditplus.com.ua. Підписуючи цей Договір, Клієнт підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватись (п.1.7.Договору). 
Згідно п. 1.1. Договору Товариство надає Клієнту грошові кошти в розмірі 3500 (три тисячі п?ятсот) грн. 00 коп. (далі - кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. 
Відповідно до п.1.2. Договору сторони погодили наступну фіксовану процентну ставку за користування кредитом: 1.2.1. 0,02 % (нуль кома нуль два процентів) від суми кредиту за кожний день користування кредитом (6,57 % річних) у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.4 цього Договору, починаючи з наступного дня після дня надання кредиту. 
Як вбачається з п.1.3.Договору сукупна вартість кредиту складає 100,36 % від суми кредиту (у процентному виразі) або 3512,60 грн. (у грошовому виразі) та включає в себе: 1.3.1. проценти (відсотки) за користування кредитом 0,36 % від суми кредиту (у процентному виразі) або 12,60 грн. (у грошовому виразі). 
Згідно п.1.4.Договору строк дії договору 20 днів, але в будь-якому разі цей Договір діє до повного виконання Клієнтом своїх зобов`язань за цим Договором. Кредит надається строком на 20 днів. 
Відповідно до п.1.5.Догоовру Кредит надається шляхом: 1.5.1. перерахування Товариством грошових коштів на банківський картковий рахунок Клієнта; 1.5.2. здійснення грошового переказу на ім`я Клієнта через внутрішньодержавні платіжні систем. 
Як вбачається з п.1.6.Договору Клієнт має право ініціювати продовження строку користування кредитом. Для цього він зобов`язаний у повному обсязі сплатити нараховані на дату продовження (пролонгації) проценти за користування кредитом, а також пеню та штраф (у разі наявності). У такому разі та за умови, що залишок тіла кредиту складає не менше ніж 400,00 (чотириста) гривень 00 копійок, строк користування кредитом автоматично продовжується (пролонгується) з дати внесення необхідної суми грошових коштів на такий самий строк і на таких самих умовах (при цьому укладання додаткового договору не потребується). 
Як вбачається з п.3.1.Договору Сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно Графіка платежів, який є невід`ємною частиною цього Договору. 
П.3.2.Договору передбачено, що нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються щоденно, починаючи з наступного дня після дня надання кредиту (перерахування грошових коштів на банківський картковий рахунок Клієнта) до дня повного погашення заборгованості за Договором (зарахування коштів на поточний банківський рахунок Товариства) включно. (а.с.39-40).
Додатком № 1 до Договору про надання фінансового кредиту № 109648 від 22.03.2018 року є графік розрахунків до договору про надання фінансового кредиту № 109648 від 22.03.2018 року, з якого встановлено, що сторонами погоджено дату повернення кредиту та сплати нарахованих процентів: не пізніше 11.04.2018 року, сума кредиту: 3500,00 грн., сума нарахованих процентів: 12,60 грн. Разом до оплати: 3512,60 грн. Для продовження строку користування кредитом необхідно сплатити: 12,60 грн. (а.с.41). 
Відповідно до листа директора ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» від 30.07.2025 зазначено, що 22.03.2018 року здійснено переказ на суму 3500 (три тисячі п`ятсот гривень 00 копійок) грн, маска картки НОМЕР_1 , код авторизації 843044, номер транзакції в системі WayForPay - creditplus-227313 (а.с. 19 на звороті).
З довідки директора ТОВ «АВЕНТУС» Україна вбачається, що Договір зі сторони Позичальника було підписано електронним підписом, що створений шляхом використання Позичальником одноразового ідентифікатора, який сформовано автоматично на стороні Товариства та направлено Позичальнику на номер мобільного телефону, повідомлений останнім Товариству відповідно до вимог статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015 № 675-VIII.
Так, із зазначеної довідки вбачається, що сума кредиту 3500,00 грн., Стандартна процентна ставка, в день - 1,80%, Одноразовий ідентифікатор - А432239, Фінансовий номер телефона, на який відправлено одноразовий ідентифікатор - НОМЕР_2 , Дата переказу кредитних коштів - 22.03.2018 (а.с.16).
Згідно з карткою обліку договору № 109648 від 22.03.2018 року за період з 22.03.2018 року до 13.09.2018 року заборгованість та ОСОБА_1 становить 15 215,00 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 3 500,00 грн., заборгованості за процентами по зниженій процентній ставці в розмірі 2 532,60 грн., заборгованості за процентами по стандартній процентній ставці в розмірі 1 260,00 грн., штраф у розмірі 900,00 грн., пеня в розмірі 9 555,00 грн. Крім того, із зазначеного розрахунку вбачаться, що відповідачкою сплачено заборгованість за процентами в розмірі 2 532,60 грн., які враховані в загальну суму заборгованості, та яка становить 15 215,00 (а.с.31-34).
Із зазначеної картки обліку вбачається, що заборгованість по процентах нарахована станом на 11.06.2018 року. заборгованість по пені нарахована станом на 13.09.2018 року, 02.05.2018 року відповідачкою сплачено 1 260,00 грн., та 22.05.2018 року відповідачкою сплачено 1 260,00 грн. (а.с.28-31). 
Крім того, з розрахунку заборгованості ТОВ «АВЕНТУС» Україна за Договором № 109648 від 22.03.2018 року встановлено, що станом на дату відступлення прав вимог за Кредитним договором № 109648 від 22.03.2018 року заборгованість ОСОБА_1 становить 15 215,00 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 3 500,00 грн., заборгованості за відсотками і розмірі 1 260,00 грн., заборгованість за пенею, штрафами в розмірі 10 455,00 грн. (а.с.10).
12.04.2018 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено договір факторингу №1, на підставі чого відбулося відступлення права вимог зазначених у відповідних реєстрах прав вимог (а.с. 35-37).
13.09.2018 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено додаткову угоду № 5 до договору факторингу №1 від 12.04.2018 (а.с.27).
Згідно з реєстром прав вимог № 6 від 13.09.2018 ТОВ «Авентус Україна» на підставі договору факторингу № 1 від 12.04.2018 відступило на користь позивача права грошової вимоги до боржників, в тому числі, за договором № 109648 від 22.03.2018 року, що укладений з відповідачем в загальному розмірі 4 760,00 грн., що складається із заборгованості по основному боргу в розмірі 3 500,00 грн., та заборгованості по процентах в розмірі 1 260,00 грн., сума фінансування становить 945,00 грн. (п.161) (а.с. 13-14).
Відповідно до наказу № 55-К від 25.07.2024 ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» перейменовано у ТОВ «ВІН ФІНАНС».
Звертаючись до суду із даним позовом, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 109648 від 22.03.2018 року у загальному розмірі 19 912,58 грн., яка складається з: суми заборгованості 15 215,00 грн., суми інфляційних втрат - 3 326,98 грн., суми 3% річних - 1 370,60 грн.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
За правилом частини статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).
Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19, від 16 грудня 2020 року у справі №561/77/19, від 04 грудня 2023 року у справі № 212/10457/21.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів, не встановлений договором або законом.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).
Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
У ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).
Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону).
Згідно із частиною 6 статті 11 вищезазначеного Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Із системного аналізу положень вищевказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Так, 22.03.2018 року між ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання фінансового кредиту № 109648.
Надана позивачем картка обліку договору підтверджує належне виконання ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» своїх зобов`язань за договором, а саме факт перерахування коштів ОСОБА_1 , що також підтверджується копією листа директора ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» від 30.07.2025 зазначено.
Крім того, із картки обліку вбачається, що відповідачкою періодично погашалась заборгованість, а саме: 02.05.2018 року відповідачкою сплачено 1 260,00 грн., та 22.05.2018 року відповідачкою сплачено 1 260,00 грн. (а.с.28-31). 
З довідки директора ТОВ «АВЕНТУС Україна» встановлено, що договір № 109648 від 22.03.2018 року, який укладений з відповідачем підписаний одноразовим ідентифікатором - А432239, який 22.03.2018 був відправлений на фінансовий номер телефона НОМЕР_2 відповідачки (а.с.16).
Слід зазначити, що позивач звертаючись до суду із даним позовом, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 суми заборгованості в розмірі 15 215,00 грн.
Так, із розрахунку заборгованості ТОВ «АВЕНТУС Україна» за Договором № 109648 від 22.03.2018 року встановлено, що сума заборгованості в розмірі 15 215,00 грн. яку просить стягнути позивач складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 3 500,00 грн., заборгованості за відсотками в розмірі 1 260,00 грн., заборгованість за пенею, штрафами в розмірі 10 455,00 грн. (а.с.10).
Враховуючи, що відповідач не виконав в повному обсязі зобов`язання за укладеним договором, суд вважає доведеними наявність підстав для задоволення вимог позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту згідно Договору про надання фінансового кредиту № 109648 від 22.03.2018 року.
Що стосується вимог позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування кредитними коштами, слід зазначити наступне.
Згідно правової позиції, викладеної у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12, провадження №14-10цс18), від 04 липня 2018 року (провадження №14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року (провадження № 14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від вказаного правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.
З умов кредитного договору вбачається, що сторони погодили, що позика видається строком на 20 днів. Дата повернення позики 11.04.2018 року. Сума нарахованих процентів становить 12,60 грн. Разом до оплати 3 512,60 грн.
ТзОВ «ВІН ФІНАНС» просить стягнути з відповідача проценти за користування кредитними коштами як за період строку кредитування, так і після закінчення цього строку.
Як вбачається з п.1.6.Договору Клієнт має право ініціювати продовження строку користування кредитом. Для цього він зобов`язаний у повному обсязі сплатити нараховані на дату продовження (пролонгації) проценти за користування кредитом, а також пеню та штраф (у разі наявності). У такому разі та за умови, що залишок тіла кредиту складає не менше ніж 400,00 (чотириста) гривень 00 копійок, строк користування кредитом автоматично продовжується (пролонгується) з дати внесення необхідної суми грошових коштів на такий самий строк і на таких самих умовах (при цьому укладання додаткового договору не потребується). 
В той же час, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів ініціювання продовження строку користування Позикою та зміну дати погашення Позики, відтак, суд приходить до висновку, що сторонами визначено та погоджено строк дії договору 20 днів.
Враховуючи, що умовами Договору про надання фінансового кредиту № 109648 від 22.03.2018 року визначений строк його дії, який становить 20 днів, саме протягом цього строку первісний кредитор мав право нараховувати відповідачу передбачені цим договором відсотки, які, з урахуванням невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором у встановлений ним строк, становлять 0,36%.
Слід зазначити, що у разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту після прострочення виконання грошового зобов`язання нараховуються проценти за порушення грошового зобов`язання у розмірі, визначеному законом або договором (частина друга статті 625 ЦК України).
Судом встановлено, що позику отримано відповідачем у розмірі 3 500 грн., узгоджена сторонами договору процентна ставка - 0,36% за день та строк кредитування (строку договору) становив 20 днів. За таких обставин сума коштів, що має сплачуватися відповідачем щоденно протягом строку дії договору за користування отриманими у позику коштами становить 12,60 грн (5 000 грн х 0,36%/100% = 12,60 грн.).
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що з позивача на користь відповідача підлягає стягненню заборгованість за процентами за Договором про надання фінансового кредиту № 109648 від 22.03.2018 року у розмірі 12,60 грн.
Таким чином судом встановлено, що згідно умов договору тіло кредиту становить 3 500,00 грн., відсотки становлять 12,60 грн., відтак загальна суму кредиту за Договором про надання фінансового кредиту № 109648 від 22.03.2018 року становить 3 512,60 грн. 
Однак, із картки обліку вбачається, що відповідачкою проводились платежі по погашенню заборгованості, зокрема 02.05.2018 року відповідачкою сплачено 1 260,00 грн., та 22.05.2018 року відповідачкою сплачено 1 260,00 грн. (а.с.28-31). 
Оскільки сума заборгованості за відсотками, яка підлягає стягненню з відповідачки становить 12,60 грн., суд приходить до переконання, що проведені відповідачкою платежі (сплачену заборгованість за процентами) слід врахувати на сплату процентів та тіла кредиту. 
Таким чином, заборгованість ОСОБА_1 за Договором про надання фінансового кредиту № 109648 від 22.03.2018 року, яка підлягає стягненню на користь ТОВ «Він Фінанс» становить 992,60 грн. (3 512,60 грн. - 1 260,00 грн. (оплачені 02.05.2018 року) - 1 260,00 грн. (оплачені 22.05.2018 року) = 992,60 грн.).
Звертаючись до суду із позовом, ТзОВ «ВІН ФІНАНС» просило стягнути крім тіла кредиту та відсотків також суми боргу за пенею та штрафами, суму інфляційних втрат в розмірі 3 326,98 грн., суми 3% річних - 1 370,60 грн. за період з 23.02.2019 року по 23.02.2022 року. 
В той же час, Договору факторингу та реєстру прав вимог № 6 від 13.09.2018 ТОВ «Авентус Україна» на підставі договору факторингу № 1 від 12.04.2018 відступило на користь позивача права грошової вимоги до відповідача за договором № 109648 від 22.03.2018 року, що укладений з відповідачем в загальному розмірі 4 760,00 грн., що складається із заборгованості по основному боргу в розмірі 3 500,00 грн., та заборгованості по процентах в розмірі 1 260,00 грн.
Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
З наданого позивачем розрахунку, боржнику ОСОБА_1 позивачем ТОВ «Він Фінанс» нараховано інфляційні втрати за період 23.02.2019 року по 23.02.2022 у загальному розмірі 3 326,98 грн., а також 3 % річних за період з 23.02.2019 року по 23.02.2022 в сумі 1 370,60 грн. 
Як встановлено судом сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 992,60 грн. Таким чином інфляційні втрати за період з 23.02.2019 року по 23.02.2022 року становлять 218,05 грн., 3 % річних за період з 23.02.2019 року по 23.02.2022 року становлять 89,42 грн.
Згідно з ч. 1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст.133ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За подання позову до суду позивачем ТзОВ «ВІН ФІНАНС» сплачено 2 422,40 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позов ТзОВ «ВІН ФІНАНС» підлягає до часткового задоволення, тому із відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам, що становить 158,18 грн. (1 300,07 грн./19 912,58 грн.=0,0653; 0,0653*2 422,40 грн.=158,18 грн.)
Щодо витрат на правничу допомогу, то суд враховує, що ч.1 ст.133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При цьому п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу віднесені саме до витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата ), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом з тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу.
Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховується: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
За змістом ст. 137, 141 ЦПК України витрати на правничу допомогу мають бути дійсними (реальними), необхідними, а їх розмір розумним з огляду на складність справи.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини наведеної, зокрема, у пункті 95 рішення від 26.02.2015у справі «Баришевський проти України», пункті 80 рішення від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», пункті 88 рішення від 30.03.2004у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. При цьому, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини (рішення від 23.01.2014у справі «East|WestAlianceLimited» проти України», заява № 19336/04), обґрунтованим слід вважати розмір витрат, що є співмірним до складності справи, виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та часом, витраченим на виконання таких робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також з ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
З огляду на правову позицію Верховного Суду, наведену у додатковій постанові від 05.09.2019 в справі № 826/841/17 (провадження № К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одним з основних елементів верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість та кількість підготовлених документів, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19) зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Суд повинен оцінити витрати сторони у справі на оплату правничої допомоги у сукупності з критеріями, на які звертає увагу Європейський суд з прав людини, ураховуючи реальні обставини їх понесення та необхідності таких трат. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п.1 ч.2 ст.137та ч.8 ст.141 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 22.01.2021 в справі №925/1137/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02.12.2020 в справі № 317/1209/19, від 03.02.2021 у справі № 554/2586/ 16-ц.
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представником позивача надано: договір про надання правової допомоги №33 від 22.03.2024, укладений між ТОВ «Довіра та гарантія» та Адвокатським бюро «Анастасії Міньковської» (а.с.32-34), додаткову угоду до Договору №33 про надання правової допомоги від 22.03.2024 року (а.с.18), акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг), в якому сторони визначили вартість послуг з надання правової допомоги, а саме: 5 000 грн. за підготовку позовної заяви з додатками про стягнення кредитної заборгованості (а.с.11), детальний опис робіт виконаних Адвокатським бюро «Анастасії Міньковської» (а.с.15).
Враховуючи, що позов задоволено частково, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 326,50 грн. витрат на правничу допомогу (1 300,07 грн./19 912,58 грн.=0,0653; 0,0653*5 000,00 грн=326,50 грн.).
Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд,- 
У Х В А Л И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІН ФІНАНС" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВІН ФІНАНС», місцезнаходження: м.Київ, вул.Авіаконструктора Ігоря Сікорського,8, код ЄДРПОУ 38750239, заборгованість за Договором про надання фінансового кредиту № 109648 від 22.03.2018 року в розмірі 1 300 (одна тисяча триста) гривень 07 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВІН ФІНАНС», місцезнаходження: м.Київ, вул.Авіаконструктора Ігоря Сікорського,8, код ЄДРПОУ 38750239 витрати по сплаті судового збору в розмірі 158 гривень 18 копійок та витрати на правничу допомогу в розмірі 326 гривень 50 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського Апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Позивач: ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДІДЖИ ФІНАНС», місцезнаходження: м.Київ, вул.Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, код ЄДРПОУ 42649746.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя Татарінова О.А.