ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

11 березня 2026 року	Справа №160/36931/25 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Горбалінського В.В. 
розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю (49000, м. Дніпро, вул. Старокозацька, 52, код ЄДРПОУ 25005978) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче об`єднання «МЕТА» (49490, м. Дніпро, вул. Богдана Хмельницького, 147, код ЄДРПОУ 23074395) про стягнення адміністративно-господарських санкцій,-

УСТАНОВИВ:

29.12.2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче об`єднання «МЕТА», в якій позивач просить:
- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче об`єднання «МЕТА» на користь держави в особі Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю суму адміністративно-господарських санкцій за навиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі 7 862,40 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у відповідності до частини 2 статті 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» позивачем розраховано пеню за порушення відповідачем термінів сплати адміністративно-господарських санкцій за період з 16.04.2025 по 01.08.2025 у розмірі 7 862,40 грн, яка відповідачем не сплачена. 
Ухвалою суду від 31.12.2025 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. 
Витребувано у Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю:
- інформацію центру зайнятості щодо подання відповідачем звітів 3-ПН протягом спірного періоду;
- інформацію щодо направлення осіб з інвалідністю для працевлаштування до відповідача;
- пояснення щодо підстав їх не працевлаштування;
- матеріали надання інформації, необхідної для їх працевлаштування.
На виконання вимог ухвали суду від 30.12.2025 року позивачем надано суду до матеріалів справи копію листа Дніпропетровського обласного центру зайнятості від 13.01.2026 №12/02.02-108. 
26.01.2026 року від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче об`єднання «МЕТА» подано до Дніпропетровського окружного адміністративного суду відзив на позовну заяву. 
В обґрунтування відзиву відповідач зазначив, що з урахуванням правової природи спірних санкцій, а також відсутності спеціального правового регулювання, необхідним є застосування аналогії закону, а саме — положень пункту 69 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, в частині зупинення перебігу строків сплати адміністративно-господарських санкцій та нарахування пені на період дії воєнного стану.,
Також, відповідач зазначено, що лист ТПП України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 є належним підтвердженням наявності форс-мажорних обставин у період дії воєнного стану, у зв`язку з чим суб`єкти господарювання мають право користуватися ним та посилатися на нього при обґрунтуванні неможливості належного виконання зобов`язань і звільнення від відповідальності.
Крім того, відповідачем вказано, що в діях Підприємства взагалі відсутній склад правопорушення, оскільки ним виконано обов`язок щодо створення робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, а функція пошуку кандидатів покладена на державну службу зайнятості.
27.01.2026 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій підтримано позицію, викладену в позовній заяві, та зазначено, що відзив є законодавчо необґрунтованим та таким, що не спростовує доводів, викладених в позовній заяві, як підстави для задоволення позову.
Дослідивши повно і всебічно письмові докази, які містяться в матеріалах справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче об`єднання «МЕТА» перебуває на обліку в Дніпропетровському обласному відділенні Фонду соціального захисту інвалідів. 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.07.2025 року у справі №160/12528/25 позов Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю (49000, м. Дніпро, вул. Старокозацька, 52, код ЄДРПОУ 25005978) до Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче об`єднання "Мета" (49490, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, просп. Богдана Хмельницького, буд.147, ЄДРПОУ 23074395) про стягнення адміністративно-господарських санкцій – задоволено.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче об`єднання "Мета" на користь держави в особі Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю суму адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за 2024 рік у розмірі 145608,94 грн.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.07.2025 року у справі №160/12528/25 набрало законної сили 04.09.2025 року.
Із виписок з рахунку Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю вбачається, що сума адміністративно-господарських санкцій відповідачем перерахована 01.08.2025 року.
У зв`язку з порушенням термінів сплати адміністративно-господарських санкцій позивачем складено розрахунок пені, відповідно до якого загальна сума пені склала 7 862,40 грн.
Вважаючи наявними порушення з боку відповідача щодо несплати пені, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Закон України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" від 21.03.1991 №875-XII (далі - Закон №875-XII) визначає основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість особам з інвалідністю ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами.
Згідно з частинами першою та другою статті 19 Закону № 875-XII, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі 4 відсотки середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.
Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті та з урахуванням вимог статті 18 цього Закону, і здійснюють працевлаштування осіб з інвалідністю у рахунок нормативу робочих місць. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.
Відповідно до частини четвертої статті 19 Закону №875-XII виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичною особою, яка використовує найману працю, осіб з інвалідністю, для яких це місце роботи є основним.
За приписами частини 1 статті 20 Закону №875-XII підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.
Частиною 2 статті 20 Закону №875-XII визначено, що порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.
Згідно з частиною 9 статті 20 Закону №875-XII спори, що виникають із правовідносин за статтями 19 і 20 цього Закону, вирішуються Фондом соціального захисту осіб з інвалідністю в адміністративному порядку відповідно до Закону України "Про адміністративну процедуру" та/або в судовому порядку.
Наказом Міністерства праці та соціальної політики 15.05.2007 N 223 затверджено Порядок нарахування пені та її сплати ( далі Порядок № 233), який встановлює механізм нарахування пені підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, які використовують найману працю, за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій, передбачених Законом України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні".
За визначенням, що міститься у пункті 2.2. Порядку № 223, пеня - це штрафна санкція, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно сплаченої адміністративно-господарської санкції, передбаченої Законом ( 875-12 ) за кожний календарний день прострочення виконання зобов`язання.
Відповідно до пунктів 3.1. 3.4., 3.6. Порядку № 223 порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені у розмірі 120 відсотків
річної облікової ставки Національного банку України за кожен календарний день прострочення (наведених у постановах Правління Національного банку України), що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.
Одноденний розмір пені при розрахунку округлюється до другого знака після коми в загальному порядку арифметичного округлення.
Пеня на пеню не нараховується.
Документами, що підтверджують невиконання нормативу по працевлаштуванню інвалідів, є звіт за формою 10-ПІ (річна) "Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів", затвердженою наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 10.02.2007 N 42 ( z0117-07 ), зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 13.02.2007 за N 117/13384, рішення суду, акт перевірки відділенням Фонду роботодавця.
Нарахування пені як роботодавцем, так і органом контролю здійснюється з наступного дня граничного строку сплати адміністративно-господарських санкцій по день сплати включно (тобто з 16 квітня наступного за роком, у якому відбулося порушення нормативу).
Нарахування пені здійснюється на дату фактичного погашення суми боргу (частини боргу) за кожний календарний день прострочення платежу. При частковому погашенні боргу сума такої частки визначається з урахуванням пені, нарахованої на таку частку боргу.
Аналіз викладених норм законодавства дає підстави для висновку, що порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені, яка обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк. Спори, що виникають із правовідносин щодо сплати адміністративно-господарських санкцій та пені, Фонд соціального захисту осіб з інвалідністю наділений повноваженням вирішувати в судовому порядку.
Суд враховує, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.07.2025 року у справі №160/12528/25 стягнуто з відповідача адміністративно-господарські санкції у розмірі 145608,94 грн.
Тобто, судовим рішенням у справі №160/12528/25 підтверджено обов`язок відповідача сплатити адміністративно-господарські санкції у розмірі 145608,94 грн.
Вказана сума адміністративно-господарських санкцій відповідачем сплачена 01.08.2025 року.
У зв`язку з порушенням термінів сплати адміністративно-господарських санкцій позивачем складено розрахунок пені, відповідно до якого загальна сума пені склала 7862,40 грн.
Доказів подання відповідачем заперечень чи зауважень до правильності зазначеного розрахунку сторонами не надано.
Враховуючи наведене, а також беручи до уваги те, що відповідачем не надано до суду доказів сплати пені у сумі 7862,40 грн., як і не спростовано правильність її розрахунку, суд приходить до висновку, що пеня у сумі 7862,40 грн є обґрунтованою та підлягає стягненню.
Суд також враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 24.04.2025 року у справі 280/3642/23, за змістом якої Фонд соціального захисту осіб з інвалідністю з набранням чинності Законом України від 18.10.2022 №2682-IX, тобто з 06.11.2022, отримав повноваження застосовувати адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю (4% від середньооблікової чисельності штатних працівників або одне місце для підприємств із 8-25 працівниками) на основі автоматизованого аналізу даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та Централізованого банку даних з проблем інвалідності, без необхідності проведення позапланових перевірок Держпраці, що робить правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 21.11.2022 у справі №400/3957/21, неактуальною для спірних правовідносин через зміни в правовому регулюванні. 
Автоматизоване виявлення Фондом соціального захисту осіб з інвалідності роботодавців-порушників до 10 березня на основі даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та Централізованого банку даних з проблем інвалідності є реактивним заходом контролю, що відбувається після завершення звітного року. За результатами такого заходу Фонд може накласти на роботодавця адміністративно-господарські санкції та пеню відповідно до Порядку сплати підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, суми адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №70.
Отже, доводи відповідача щодо необхідності проведення перевірки відповідача щодо своєчасності сплати адміністративно-господарських санкцій є необґрунтованими. 
Також, суд не бере до уваги посилання відповідача на правову позицію Верховного Суду у постанові від 05.03.2025 по справі № 320/1390/24, оскільки вона не є релевантною до даних правовідносин, оскільки застосування положень пункту 69 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України можливе під час виникнення певних правовідносин, що виникають під час справлення податків і зборів, визначених саме Податковим кодексом України, в той час, як в даній справі нарахування пені відбувається внаслідок несвоєчасної сплати адміністративно-господарської санкції, передбаченої Законом №875-ХІІ.
Суд також враховує наступне визначення, наведене у підпункті 3.3 пункту 3 Регламенту ТПП: «Сертифікат (у певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (далі - Сертифікат) - документ, за затвердженими Президією ТПП України відповідними формами, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом».
Отже, належним документом, що може посвідчувати настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) у розумінні приписів частини шостої статті 13 Закону №2473-VIII слід вважати саме сертифікат (довідку), виданий ТПП України або регіональною ТПП.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2024 року у справі № 520/6236/23.
Враховуючи викладене вище у сукупності, суд доходить висновку, що лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1, Торгово-промислова палата України на підставі ст.ст.14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02.12.1997 № 671/97-ВР, Статуту ТПП України не засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили).
Поряд з цим, при вирішенні справи суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення…Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( справа «Проніна проти України», рішення ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року)
Очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди умотивовувати свої рішення. Але дану вимогу не слід розуміти як таку, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент.
Згідно з ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відтак, оскільки відповідач не вжив усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення, яке полягає у не забезпеченні середньооблікової чисельності працюючих осіб з інвалідністю відповідно до установленого нормативу у 2023 році, тому позовні вимоги про стягнення з нього адміністративно-господарських санкцій слід задовольнити.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про задоволення позовної заяви. 
Відповідно до частини другої статті 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Враховуючи наведене, витрати позивача - суб`єкта владних повноважень зі сплати судового збору за звернення до суду із даним позовом із відповідача не стягуються.
Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю (49000, м. Дніпро, вул. Старокозацька, 52, код ЄДРПОУ 25005978) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче об`єднання «МЕТА» (49490, м. Дніпро, вул. Богдана Хмельницького, 147, код ЄДРПОУ 23074395) про стягнення адміністративно-господарських санкцій – задовольнити. 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче об`єднання «МЕТА» на користь держави в особі Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю суму адміністративно-господарських санкцій за навиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі 7 862,40 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтею 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Горбалінський