Справа № 709/1750/24
2/709/23/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2026 року      селище Чорнобай

Чорнобаївський районний суд Черкаської області у складі:
головуючого судді - Шарої Л.О.,
за участі секретаря судового засідання - Петраш Т.М.,
позивача - прокурора Походенка В.В.,
представника позивача - Мішенка О.О.,
представника відповідача - адвоката Гудзя О.С.,
представника третьої особи - Осадчої О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Чорнобаївського районного суду Черкаської області, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом керівника Золотоніської окружної прокуратури Черненка Тараса Юрійовича в інтересах держави в особі Черкаської обласної військової адміністрації до ОСОБА_1 , треті особи: Центрально-Західне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства, Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» в особі Філії «Центральний лісовий офіс» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», Іркліївська сільська рада Золотоніського району Черкаської області, про витребування земельної ділянки, скасування в Державному земельному кадастрі реєстрації земельної ділянки,

В С Т А Н О В И В:
Короткий виклад позиції позивача та відповідача.
Золотоніська окружна прокуратура скерувала до Чорнобаївського районного суду Черкаської області в інтересах держави в особі Черкаської обласної військової адміністрації позовну заяву до ОСОБА_1 , треті особи: Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» в особі філії «Золотоніське лісове господарство», Центрально-Західне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства, про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою та скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки (т. 1 а.с. 2-30).
У позовній заяві прокурор просив суд: 
- усунути перешкоди Черкаській обласній військовій адміністрації у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою лісогосподарського призначення шляхом зобов`язання відповідача ОСОБА_1 повернути частину земельної ділянки з кадастровим номером 7125183200:02:000:0064, а саме площею 0,6371 га, що розташована в адміністративних межах Іркліївської об`єднаної територіальної громади (колишня Кліщинська сільська рада);
- усунути перешкоди Черкаській обласній військовій адміністрації у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою лісогосподарського призначення шляхом скасування вчиненої 28.12.2016 у Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки за кадастровим номером 7125183200:02:000:0064 загальною площею 2,7851 га, що розташована в адміністративних межах Ірклїївської об`єднаної територіальної громади (колишня Кліщинська сільська рада), з одночасним припиненням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки; 
- стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь Черкаської обласної прокуратури судовий збір у розмірі 6056,00 грн.

30.06.2025 позивачем - керівником Золотоніської окружної прокуратури Черненком Т.Ю. скеровано до суду заяву про зміну предмету позову (т. 3 а.с. 34-39), у які просив позовні вимоги вважати викладеними в наступній редакції: 
- витребувати у ОСОБА_1 на користь держави в особі Черкаської обласної військової адміністрації частину земельної ділянки з кадастровим номером 7125183200:02:000:0064, а саме площею 0,6371 га, що розташована в адміністративних межах Іркліївської об`єднаної територіальної громади (колишня Кліщинська сільська рада); 
- скасувати вчинену 28.12.2016 у Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки за кадастровим номером 7125183200:02:000:0064 загальною площею 2,7851 га, що розташована в адміністративних межах Іркліївської об`єднаної територіальної громади (колишня Кліщинська сільська рада), з одночасним припиненням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки; 
- стягнути з відповідача на користь Черкаської обласної прокуратури судовий збір у розмірі 6056,00 грн (т. 3 а.с. 34-39).
Заяву про зміну предмета позову позивач обґрунтовував тим, що відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії І-ЧР 003702 від 16.01.2002 ОСОБА_2 на підставі рішення Кліщинської сільської ради № 13-5 від 16.02.2001 отримав у власність земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,7851 га. У подальшому вказана земельна ділянка відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії НВО 149142 від 28.12.2016 перейшла у власність відповідача ОСОБА_1 . Як наслідок, 28.12.2016 державним нотаріусом Чорнобаївської державної нотаріальної контори Золотоніського районного нотаріального округу Бабак Л.М. за відповідачем ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 7125183200:02:000:0064, площею 2,7851 га, індексний номер 33238795, категорія земельної ділянки - землі сільськогосподарського призначення, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 
Згідно з інформацією філії «Золотоніське лісове господарство» ДП «Ліси України» від 16.09.2024 № 159/22.13-2024 встановлено, що на підставі плановокартографічних матеріалів лісовпорядкування Золотоніського держлісгоспу 1992 року частина вказаної земельної ділянки, а саме площею 0,6371 га до 16.02.2001 (дата прийняття рішення Кліщинської сільської ради про передачу у власність ОСОБА_2 земельної ділянки) перебувала в межах земель лісогосподарського призначення державної форми власності, постійним землекористувачем якої був Золотоніський держлісгосп. 
Відповідно до інформації філії «Золотоніське лісове господарство» ДП «Ліси України» від 30.11.2023 № 908 встановлено, що на підставі матеріалів лісовпорядкування державного підприємства «Золотоніське лісове господарство» 2003, 2013 роки частина вказаної земельної ділянки площею 0,6371 га розташована в межах земель лісогосподарського призначення державної форми власності, постійним землекористувачем якої є Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» (балансоутримувач - філія «Золотоніське лісове господарство», як правонаступник державного підприємства «Золотоніське лісове господарство»). 
На підставі матеріалів лісовпорядкування встановлено, що частина земельної ділянки з кадастровим номером 7125183200:02:000:0064 площею 2,7851 га, а саме 0,6371 га, вкрита лісом та є частиною виділу 4 кварталу 33 Великобурімського лісництва філії «Золотоніське лісове господарство» ДП «Ліси України» (адміністративні межі Іркліївської ОТГ - колишня Кліщинська сільська рада, за межами населеного пункту). 
Золотоніською окружною прокуратурою замовлено в ДП «Черкаський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» послуги з визначення координат поворотних точок меж і даних про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі частини земельної ділянки площею 0,6371 га, що відноситься до земель лісогосподарського призначення та накладається на земельну ділянку з кадастровим номером 7125183200:02:000:0064. 
На підставі договору № 046-д щодо надання землевпорядних (землеоціночних) послуг ДП «Черкаський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» виготовило відповідний каталог координат частини земельної ділянки за кадастровим номером 7125183200:02:000:0064, яка накладається на землі лісогосподарського призначення. Ділянка виділу 4 кварталу 33 Великобурімського лісництва філії «Золотоніське лісове господарство» ДП «Ліси України» має наступні таксаційні показники: склад насадження 5Дз5Брс=Акб, 75 років, тип лісорослинних умов Д1ГД, клас бонітету 3, повнота 0,7. 
Позивач стверджує, що ДП «Золотоніський лісгосп» та ДП «Ліси України» дозволи на вилучення вказаної земельної ділянки із постійного користування не надавали, що підтверджується листами від 30.11.2023 № 908 та від 12.02.2024 № 48. 
Також, згідно з інформацією Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання «Укрдержліспроект» (далі - ВО «Укрдержліспроект») від 06.06.2024 № 04-677 та долученого до неї фрагменту з публічної кадастрової карти України з нанесеними межами кварталів Великобурімського лісництва ДП «Золоніське лісове господарство» за матеріалами базового лісовпорядкування 2003 та 2013 років, земельна ділянка з кадастровим номером 7125183200:02:000:0064 накладається на землі державного лісового фонду (квартал 33, виділ 4). 
Зазначає, що позовна заява у даній справі містить правове обґрунтування належності права власності держави на частину земельної ділянки з кадастровим номером 7125183200:02:000:0064, як на землю лісогосподарського призначення. 
Посилаючись на судову практику Верховного Суду позивач вважає, що ефективним способом захисту порушеного права Черкаської обласної державної адміністрації у спірних правовідносинах є вимоги про витребування із чужого незаконного володіння ОСОБА_1 частини земельної ділянки площею 0,6371 га лісогосподарського призначення, яка накладається на земельну ділянку з кадастровим номером 7125183200:02:000:0064. 
Позивач зазначав, що враховуючи, що рішення суду про витребування з незаконного володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є достатньою підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем, позовні вимоги про скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про право власності відповідача ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером 7125183200:02:000:0064, не є необхідним для ефективного відновлення порушених прав Черкаської обласної державної адміністрації. У зв`язку із тим, що на даний час виникла необхідність у зміні предмету позову в частині витребування із чужого незаконного володіння ОСОБА_1 частини земельної ділянки площею 0,6371 га, що накладається на земельну ділянку з кадастровим номером 7125183200:02:000:0064 площею 2,7851 га, необхідність скасування її державної реєстрації в Державному земельному кадастрі не відповідатиме меті та способу захисту порушеного права позивача.
У подальшому, 01.07.2025, позивач надав письмові пояснення на виконання ухвали Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 30.06.2025 про залишення заяви про зміну предмета позову без руху (Т. 3 а.с. 91-94). У вказаних поясненнях прокурор зазначив, що положення Закону України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача», який набрав чинності 09.04.20025 та яким доповнено частину четверту статті 177 ЦПК України абзацом другим такого змісту: «У разі подання органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором позовної заяви про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади до позову додаються документи, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви», не застосовуються до спірних правовідносин, оскільки не мають зворотної дії в часі.
Також у поясненнях до зави про зміну предмету позову прокурор вказував на те, що положення Закону України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача», який набрав чинності 09.04.20025, к частині умов та порядку компенсації органом державної влади добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна до застосовуються до спірних правовідносин.
Указаним законом доповнено статтю 390 ЦК України частиною п`ятою такого змісту: «Суд одночасно із задоволенням позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві. Суд постановляє рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. Перерахування грошових коштів як компенсації вартості нерухомого майна з депозитного рахунку суду здійснюється без пред`явлення добросовісним набувачем окремого позову до держави чи територіальної громади».
У розділі ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» згаданого Закону вказано, що його положення мають зворотну дію в часі в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна. За змістом наведених норм вбачається, що механізм компенсації вартості майна, яке незаконно вибуло з володіння держави чи територіальної громади, застосовується виключно у разі, якщо відповідачем за позовом прокурора є добросовісний набувач.
Стаття 388 ЦК України розкриває поняття добросовісного набувача - це особа, яка придбала майно за відплатним договором в іншої особи, що не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати.
Крім того, у постанові Верховного Суду від 12.03.2024 у справі № 916/1533/21 зазначено, що у спорах про витребування лісогосподарських земельних ділянок добросовісність набувачів підлягає обґрунтованому сумніву з огляду на те, що вони не мали перешкод у доступі до законодавства й у силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих, характерних для лісу (стаття 1 ЛК України) природних ознак (наявності лісової / деревної рослинності) спірної земельної ділянки знали або, проявивши розумну обачність, могли знати про те, що ліс і ділянки вибули з володіння держави з порушенням вимог закону.
Відповідач ОСОБА_1 , отримуючи у спадок спірну земельну ділянку, в силу її зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих ознак, характерних для земель лісового фонду (входження до лісового масиву, наявність багаторічної хвойної рослинності), знав або, проявивши розумну обачність, мав знати про те, що частина земельного масиву, який він набув у власність, вибула з володіння держави з порушенням вимог закону.
З огляду на викладене прокурор стверджує про обізнаність відповідача щодо незаконності отримання земельної ділянки та його недобросовісність у спірних правовідносинах. Вирішення питання щодо добросовісності/недобросовісності відповідача у спірних правовідносинах має здійснюватися судом на стадії ухвалення рішення і він не вправі відхиляти такі твердження позивача ще на стадії розгляду справи.
Позивач зазначає, що невнесення прокурором вартості майна виключаєможливість постановлення рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача, але не виключає можливість розгляду справи за позовом прокурора та ухвалення судом рішення про витребування майна у недобросовісного набувача. При цьому, у випадку підтвердження в ході судового розгляду недобросовісності набувача суд задовольняє позов без застосування частини п`ятої статті 390 ЦК України, а у разі спростування відповідних доводів прокурора і встановлення обставин добросовісності відповідача відмовляє у задоволенні позову, застосовуючи частину п`яту статті 390 ЦК України, з огляду на невнесення прокурором вартості майна на депозитний рахунок суду.
Тобто у випадку якщо під час судового розгляду на стадії ухвалення рішення суд у цій справі дійде висновку про те, що ОСОБА_3 є добросовісним набувачем і до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми статті 388 ЦК України і частини п`ятої статті 390 ЦК України, це є підставою для відмови у позові, а не для залишення позову без руху.
У наданих письмових поясненнях позивач просив заяву про зміну предмету позову від 30.06.2025 задовільнити (Т. 3 а.с. 91-94).

Представником відповідача, адвокатом Гудзь О.С. поданий відзив на позовну заяву, відповідно до якого сторона відповідачів позовні вимоги не визнає (т. 3 а.с. 169-173). 
У відзиві представником відповідача зазначалося, що відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії І-ЧР 003702 від 16.01.2002 ОСОБА_2 на підставі рішення Кліщинської сільської ради № 13-5 від 16.02.2001 отримав у власність земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,7851 га. 
У подальшому вказана земельна ділянка відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії НВО 149142 від 28.12.2016 перейшла у власність відповідача ОСОБА_1 28.12.2016 державним нотаріусом Чорнобаївської державної нотаріальної контори Золотоніського районного нотаріального округу Бабак Л.М. зареєстровано право власності відповідача ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером 7125183200:02:000:0064 площею 2,7851 га.
На позови прокурора, які пред`являються від імені держави і направлені на захист права державної власності, поширюються положення ЦК України щодо загальної позовної давності та за вимогами щодо витребування чи визнання права щодо нерухомого майна, переданого з державної або комунальної власності у приватну власність, право власності на яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, починається від дня державної реєстрації права власності першого набувача або дати передачі першому набувачеві нерухомого майна, щодо якого на момент такої передачі законом не була встановлена необхідність державної реєстрації правочину або реєстрації права власності. Законом не передбачено жодних виключень щодо застосування правил, передбачених ЦК України. 
Із позовом до суду прокурор звернувся у жовтні 2024, тобто через двадцять три роки після передачі спірної земельної ділянки першому набувачеві - ОСОБА_2 . Таким чином, позивач пропустив встановлені законом строки позовної давності. 
Так, 16.02.2001 ухвалено рішення сільської ради № 13-5 про передання у власність спірної земельної ділянки ОСОБА_2 . 16.01.2002 ОСОБА_2 оформив на спірну земельну ділянку державний акт на право власності на земельну ділянку. У подальшому вказана земельна ділянка відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28.12.2016 серії НВО 149142 перейшла у власність ОСОБА_1 . 
З огляду на вказане, ОСОБА_2 і ОСОБА_1 вважаються добросовісними набувачами спірної земельної ділянки. 
В заяві про зміну предмета позову від 30.06.2025 прокурор вказує, що Золотоніською окружною прокуратурою замовлено в ДП «Черкаський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» послуги з визначення координат поворотних точок меж і даних про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі частини земельної ділянки площею 0,6371 га, що відноситься до земель лісогосподарського призначення та накладається на земельну ділянку з кадастровим номером 7125183200:02:000:0064. На підставі договору № 046-д щодо надання землевпорядних (землеоціночних) послуг ДП «Черкаський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» виготовило відповідний каталог координат частини земельної ділянки за кадастровим номером 7125183200:02:000:0064, яка накладається на землі лісогосподарського призначення. Однак, договору № 046-д щодо надання землевпорядних (землеоціночних) послуг з ДП «Черкаський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» прокурор не надав. Натомість, згідно листа від 17.06.2025 № 482-25 Державне підприємство «Черкаський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» повідомило, що розглянуло лист від 16.06.2025 № 51/2-1352ВИХ-25 та надає запитувану схему. Таким чином, заявою про зміну предмета позову від 30.06.2025 прокурор одночасно змінює і підстави і предмет позову, що не допускається згідно з вимогами ЦПК України. 
Окремо представник відповідача зазначає, що долучені прокурором до матеріалів справи додатки від ДП «Черкаський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» не містять належних та допустимих доказів на підтвердження цих обставин, оскільки долучені до матеріалів справи копії документів є не читабельними, не містять ніякої прив`язки до місцевості поворотних точок або координат, які дали б можливість встановити конкретні межі спірної земельної ділянки. 
Враховуючи предмет та підстави позову, обставини справи, характер спірних правовідносин, представник відповідача вважає, що для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування та вирішення спору по суті у даній справі наявна дійсна потреба у проведенні судової земельно-технічної експертизи, оскільки наявні у справі докази, зокрема матеріали не містять достатніх даних про місцезнаходження, кількісну і якісну характеристику спірної земельної ділянки, відтак необхідні спеціальні знання для встановлення обставин, що входять до предмету доказування у цій справі. 
Прокурор, зазначаючи, що у державного лісогосподарського підприємства відсутній державний акт на право постійного користування земельною ділянкою площею 0,6371 га, яка увійшла до складу земельної ділянки за кадастровим номером 7125183200:02:000:0064 площею 2,7851 га, тому у даному випадку належним доказом, що підтверджує це право є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування, посилаючись на Прикінцеві положення Лісового кодексу України. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 прокурор взагалі не надає суду, про неможливість його надати суду не зазначає, з клопотанням про його витребування в якості доказу не звертається, а тому суд позбавлений можливості дослідити в судовому засіданні проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 та дати йому оцінку. 
Представник відповідача вважає, що прокурор не довів належними доказами, що передача у власність земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка була в подальшому зареєстрована на відповідача ОСОБА_1 , відбулась з порушенням чинного на той час законодавства, а тому задоволення позову в частині витребування земельної ділянки яка належить ОСОБА_1 грубо порушить державні та міжнародні гарантії інституту права власності гарантовані Державою, адже на даний час існує чинне рішення державного органу про виділення ОСОБА_2 вказаної земельної ділянки, будь-яких доказів що дане рішення є неправомірним позивачем не надано, як не надано і будь-яких доказів неправомірності вибуття цієї земельної ділянки від первісного власника. 
Щодо можливості повернення майна та скасування державної реєстрації права власності, то у заяві про зміну предмету позову прокурор, серед іншого вказує, що на даний час виникла необхідність у зміні предмету позову в частині витребування із чужого незаконного володіння ОСОБА_1 частини земельної ділянки площею 0,6371 га, що накладається на земельну ділянку з кадастровим номером 7125183200:02:000:0064 площею 2,7851 га, необхідність скасування її державної реєстрації в Державному земельному кадастрі не відповідатиме меті та способу захисту порушеного права позивача, однак в прохальній частині заяви про зміну предмету позову міститься вимога скасувати вчинену 28.12.2016 у Державному земельному кадастрі державної реєстрацію земельної ділянки за кадастровим номером 7125183200:02:000:0064 загальною площею 2,7851 га, що розташована в адміністративних межах Іркліївської об`єднаної територіальної громади (колишня Кліщинська сільська рада), з одночасним припиненням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки. Таким чином, прокурор позбавляє відповідача права на належний правовий захист, адже його вимоги є суперечливими та не обґрунтованими в частині скасування державної реєстрації спірної земельної ділянки. 
Представник відповідача просить застосувати до позовної заяви наслідки спливу строків позовної давності. Відмовити в позові керівнику Золотоніської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Черкаської обласної військової адміністрації (т. 3 а.с. 169-173).

Прокурор 11.08.2025 скерував до суду відповідь на відзив (т. 3 а.с. 192-195), в якій зазначив, що про порушене право держави або про особу, яка його порушила прокурору стало відомо лише після збору матеріалів за листом філії «Золотоніське лісове господарство» ДП «Ліси України» від 30.11.2023 № 908, яким повідомлено про порушення інтересів держави. Вказане спростовує доводи відповідача щодо необхідності застосування строків позовної давності щодо даної справи. 
Крім того, ОСОБА_1 отримуючи у спадок спірну земельну ділянку в силу її зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих ознак, характерних для земель лісового фонду (входження до лісового масиву, наявність багаторічної хвойної рослинності), знав або, проявивши розумну обачність, мав знати про те, що частина земельного масиву, який він набув у власність, вибула з володіння держави з порушенням вимог закону. 
Прокурор стверджує про обізнаність відповідача щодо незаконності отримання земельної ділянки та його недобросовісність у спірних правовідносинах.
Золотоніською окружною прокуратурою замовлено в ДП «Черкаський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» послуги з визначення координат поворотних точок меж і даних про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі частини земельної ділянки площею 0,6371 га, що відноситься до земель лісогосподарського призначення та накладається на земельну ділянку з кадастровим номером 7125183200:02:000:0064. На підставі договору № 046-д щодо надання землевпорядних (землеоціночних) послуг ДП «Черкаський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» виготовило відповідний каталог координат частини земельної ділянки за кадастровим номером 7125183200:02:000:0064, яка накладається на землі лісогосподарського призначення, який додано до матеріалів справи як додаткові докази віднесення спірної земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення, а не зміни обставин, на яких ґрунтуються вимоги позивача. 
Позивач просив врахувати відповідь на відзив під час розгляду справи (т. 3 а.с. 192-195).

Представник відповідача 11.08.2025 скерував до суду заперечення на відповідь на відзив (т. 3 а.с. 181-184), відповідно до якого зазначив, що на спростування доводів відповідача щодо необхідності застосування строків позовної давності щодо даної справи прокурор у відповіді на відзив вказує, що про порушене право держави або про особу, яка його порушила прокурору стало відомо лише після збору матеріалів за листом філії «Золотоніське лісове господарство» ДП «Ліси України. При цьому прокурор не врахував практики Верховного Суду про те, що на позови прокуратури, які пред`являються від імені держави і направлені на захист права державної власності, поширюється положення ЦК України щодо загальної позовної давності та перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як суб`єктів владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів. Отже, якщо у передбачених законом випадках з позовом до суду звернувся прокурор в інтересах відповідного органу (підприємства), то позовна давність обчислюється від дня, коли про порушення свого права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатись саме цей орган (підприємство), а не прокурор. 
Крім того, у відповіді на відзив прокурор стверджує, що ОСОБА_1 отримуючи у спадок спірну земельну ділянку в силу її зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих ознак, характерних для земель лісового фонду (входження до лісового масиву, наявність багаторічної хвойної рослинності), знав або, проявивши розумну обачність, мав знати про те, що частина земельного масив, який він набув у власність, вибула з володіння держави з порушенням вимог закону. При цьому, згідно пояснень третьої особи на підставі плановокартографічних матеріалів лісовпорядкування Золотоніського держлісгоспу 1992 року частина вказаної земельної ділянки, а саме площею 0,6371 га до 16.02.2001 (дата прийняття рішення Кліщинської сільської ради про передачу у власність ОСОБА_2 земельної ділянки) перебувала в межах земель лісогосподарського призначення державної форми власності, та постійним землекористувачем якої був Золотоніський держлісгосп. На підставі матеріалів лісовпорядкування державного підприємства «Золотоніське лісове господарство» 2003, 2013 років частина вказаної земельної ділянки площею 0,6371 га розташована в межах земель лісогосподарського призначення державної форми власності, постійним землекористувачем якої є Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» (балансоутримувач - філія «Золотоніське лісове господарство», як правонаступник державного підприємства «Золотоніське лісове господарство»). Таким чином, частина земельної ділянки з кадастровим номером 7125183200:02:000:0064 площею 2,7851 га, а саме 0,6371 га, вкрита лісом та є частиною виділу 4 кварталу 33 Великобурімського лісництва філії «Золотоніське лісове господарство» ДП «Ліси України» (адміністративні межі Іркліївської ОТГ колишня Кліщинська сільська рада, за межами населеного пункту). 
Застосовуючи запропонований прокурором підхід, який презюмує обізнаність власника про наявність ознак земель лісового фонду у спірної земельної ділянки, і відповідні державні органи та підприємства, виготовляючи матеріали лісовпорядкування державного підприємства «Золотоніське лісове господарство» в 2003, 2013 роках мали знати про те, що частина земельного масиву, який ніби то перебуває у них в користуванні, передано в приватну власність у 2001 році. 
Представник відповідача вважає, що прокурор не довів недобросовісності набувача майна. На підставі викладеного представник відповідача просить застосувати до позовної заяви наслідки спливу строків позовної давності; відмовити в позові керівнику Золотоніської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Черкаської обласної військової адміністрації (т. 3 а.с. 181-184).

Рух справи в суді першої інстанції та процесуальні рішення.
08.10.2024 позивач Золотоніська окружна прокуратура подала до Чорнобаївського районного суду Черкаської області в інтересах держави в особі Черкаської обласної військової адміністрації позовну заяву до ОСОБА_1 , треті особи: Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» в особі філії «Золотоніське лісове господарство», Центрально-Західне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства, про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою та скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки (т. 1 а.с. 1-24).
Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 08.10.2024 позовна заява Золотоніської окружної прокуратури прийнята до розгляду та відкрито провадження у вказаній справі, вирішено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання (т. 1 а.с. 84-86).
28.10.2024 від третьої особи - Центрально-Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства надійшли пояснення третьої особи, за змістом яких представник вважає, що заявлений прокурором позов про усунення перешкод у користування земельною ділянкою та скасування реєстрації права власності на земельну ділянку підлягають задоволенню (т. 1 а.с. 103-106).
28.10.2024 третьою особою - Філією «Золотоніське лісове господарство» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» також подано пояснення третьої особи, за змістом яких представник вважає, що заявлений прокурором позов про усунення перешкод у користування земельною ділянкою та скасування реєстрації права власності на земельну ділянку підлягають задоволенню (т. 1 а.с. 110-112).
Представником відповідача - адвокатом Гудзем О.С. подано відзив на позовну заяву згідно з яким сторона відповідача не визнає позовні вимоги та просить відмовити в їх задоволенні, звертає увагу на обрання позивачем неналежного способу захисту та просить застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності (т. 1 а.с. 142-148).
01.11.2025 позивачем скеровано до суду відповідь на відзив, у якій він наполягає на задоволенні позову про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та скасуванні державної реєстрації права власності за відповідачем (т. 1 а.с. 177-183).
Представником Черкаської обласної військової адміністрації Мішенко О.М. подані пояснення у справі, відповідно до яких позов прокурора підтримує та просить задовільнити (т. 2 а.с. 121-122).
Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 03.06.2025 залучено до участі у цивільній справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» в особі Філії «Центральний лісовий офіс» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» та Іркліївську сільську раду Золотоніського району Черкаської області (т. 2 а.с. 241-248).
04.06.2025 через підсистему "Електронний суд" представником відповідача скеровано до суду заяви про застосування наслідків спливу строків позовної давності (т. 3 а.с. 15-17) та про залишення без руху позовної заяви (т. 3 а.с. 24-25). 
Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 30.06.2025 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача - адвоката Гудзя О.С. про залишення без руху позовної заяви (т. 3 а.с. 60-63).
30.06.2025 через підсистему "Електронний суд" керівником Золотоніської окружної прокуратури Черненком Т.Ю. скеровано до суду заяву про зміну предмету позову (т. 3 а.с. 34-39).
Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 30.06.2025 залишено без руху заяву керівника Золотоніської окружної прокуратури Черненка Т.Ю. в інтересах держави в особі Черкаської обласної військової адміністрації про зміну предмета позову у цивільній справі № 709/1750/24 про витребування земельної ділянки, скасування в Державному земельному кадастрі реєстрації земельної ділянки (т. 3 а.с. 64-69).
07.07.2025 через підсистему "Електронний суд" позивачем скеровано до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви та додано до неї письмові пояснення (т. 3 а.с. 89-94).
Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 23.07.2025 задоволено заяву керівника Золотоніської окружної прокуратури Черненка Т.Ю. про зміну предмета позову щодо прийняття її до розгляду. Прийнято для розгляду заяву про зміну предмета позову, про витребування земельної ділянки, скасування в Державному земельному кадастрі реєстрації земельної ділянки (т. 3 а.с. 148-149).
04.08.2025 через підсистему "Електронний суд" представником відповідача скеровано до суду відзив на позовну заяву відповідно до якого відповідач не визнає позов повністю (т. 3 а.с. 169-173).
11.08.2025 через підсистему "Електронний суд" прокурор скерував до суду відповідь на відзив, в якому наполягав на задоволенні заяви про зміну предмету позову від 30.06.2025 (т. 3 а.с. 192-195).
11.08.2025 через підсистему "Електронний суд" представник відповідача скерував до суду заперечення на відповідь на відзив, відповідно до якого просив відмовити у позові (т. 3 а.с. 181-184).
Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 02.09.2025 закрито підготовче провадження по цивільній справі та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті (т. 3 а.с. 226-227).
Представник третьої особи Центрально-Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства Максюта Н.В. в судове засідання не з`явилася, до суду скеровувала неодноразові заяви про розгляд справи без її участі за наявними в матеріалах справи документами.
Представник третьої особи Іркліївської сільської ради Золотоніського району Черкаської області Тесейко О.Ф. в судове засідання не з`явилася, до суду скеровувала неодноразові заяви про розгляд справи без її участі, покладається на розсуд суду.
Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Пояснення учасників справи та представників.
Прокурор Походенко В.В. у судовому засіданні просив задовольнити позовні вимоги в редакції заяви про зміну предмета позову від 30.06.2025 та просив суд витребувати у ОСОБА_1 на користь держави в особі Черкаської обласної військової адміністрації частину земельної ділянки з кадастровим номером 7125183200:02:000:0064, а саме площею 0,6371 га, що розташована в адміністративних межах Іркліївської об`єднаної територіальної громади (колишня Кліщинська сільська рада), а також скасувати вчинену 28.12.2016 у Державному земельному кадастрі державну реєстрацію спірної земельної ділянки з одночасним припиненням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки; стягнути з відповідача на користь Черкаської обласної прокуратури судовий.
Прокурор зазначив, що витребування спірної земельної ділянки від ОСОБА_1 має здійснюватися від без виплати компенсації її вартості, оскільки відповідач є недобросовісним набувачем у розумінні норм ЦК України. Відповідач, успадкувавши спірну земельну ділянку та проявивши добросовісність, уважність, міг виявити, що частина цієї земельної ділянки має лісові насадження. Відповідач був зобов`язаний повідомити про це органи влади. Згідно інформації Золотоніського лісового господарства земельна ділянка вкрита лісом із 1992 року. Наявність лісу на частині земельної ділянки встановлено спеціалістами, але яким саме чином він не знає. Про проведення огляду спірної земельної ділянки в натурі, на місцевості йому невідомо. Про незаконне вибуття земельної ділянки з користування прокурор дізнався у листопаді 2023 року, після проведення ревізіє земель. 
Представник Черкаської обласної військової адміністрації Мішенко О.О. у судовому засіданні підтримав правову позицію прокурора, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Зазначив, що право на розпорядження спірною земельною ділянкою надано Черкаській обласній адміністрації, вона рішення про передачу ділянки у власність відповідача не приймала. Самостійно Черкаська обласна військова адміністрація з позовом до суду не зверталася, оскільки відсутні асигнування для сплати судового збору. Вважає відповідача недобросовісним набувачем, оскільки спірна земельна ділянка не може перебувати у власності фізичних осіб. Встановити факт заліснення цієї ділянки позивач не може, оскільки це виходить за межі компетенції прокурора та Черкаської обласної військової адміністрації. Питання щодо здійснення виплати компенсації вартості земельної ділянки відповідачу не розглядалося. 
Представник відповідача Гудзь О.С. у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Пояснив, що у прокурора відсутні повноваження на право представництва Черкаської обласної військової адміністрації. Відсутність коштів у Черкаської обласної військової адміністрації на сплату судового збору нічим не доведено. 
На думку представника відповідача, позивач не довів віднесення спірної земельної ділянки до земель державного лісового фонду. Належним доказом був би висновок експерта. Надані матеріали не підтверджують накладення спірної земельної ділянки на землі лісового фонду. 
Прокурор наполягає на тому, що ОСОБА_1 є недобросовісним набувачем спірної земельної ділянки, однак прокурором не надано відповідних доказів незаконного вибуття у власність відповідача земельної ділянки, що була законно спочатку передана у власність органом місцевого самоврядування батьку відповідача, а в подальшому на законних підставах успадкована відповідачем. Відповідач не був обізнаний про можливість віднесення спірної ділянки до лісового фонду, самостійно цього виявити він не міг. Стверджує, що лісові насадження в розумінні ЛК України відсутні. Доказів протилежного позивачем не надано.
Крім того, не може бути застосовано до даного спору положення закону щодо витребування земельної ділянки від добросовісного набувача. Так, було рішення органу місцевого самоврядування, що прийнято згідно з чинного на той час законодавства, а тому спірна земельна ділянка не вибула без достатньої правової підстави з володіння держави. 
Разом з тим, підставами для відмови є також застосування строків позовної давності, а саме минуло вже більше 20 років після першого вибуття спірної земельної ділянки з державної власності. 
До того ж, не внесено на депозитний рахунок суду грошових коштів в якості можливої майбутньої компенсації власнику спірного майна, що є підставою для залишення позову без розгляду, а подальшому – для відмови у позові. 
Щодо необхідності грошової компенсації державою представник відповідача посилався на рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Космацька проти України» від 04.12.2025.
Представник третьої особи Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі Філії «Центральний лісовий офіс» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» Осадча О.О. у судовому засіданні просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, вважала що орган місцевого самоврядування приймаючи рішення про передачу спірної земельної ділянки у приватну власність діяла поза межами своїх повноважень, оскільки щодо земель лісогосподарського призначення є певна процедура їх вилучення, за обов`язкової згоди постійного користувача. При цьому, ані філія «Золотоніське лісове господарство» на той час, ані Центрально-Західне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства згоду на вилучення спірної земельної ділянки не надавали. Вважає, що відповідач не може бути добросовісним набувачем, а тому компенсація вартості спірної ділянки не передбачена.

Досліджені судом докази:
30.11.2023 філія «Золотоніське лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» звернулися із заявою до керівника Золотоніської окружної прокуратури Черненка Т. за № 908 про здійснення представництва інтересів держави (власника землі – Черкаської обласної військової адміністрації) у даних правовідносинах, заявити негаторний позов до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , які є власниками земельних ділянок із кадастровим № 7125183200:02:000:0063 площею 2,5619 га та № 7125183200:02:000:0064 площею 2,7851 га з метою захисту як державних інтересів, так і законних інтересів постійного землекористувача – Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» (балансоутримувач – філія «Золотоніське лісове господарство») щодо витребування частини земельних ділянок (в межах накладення) лісогосподарського призначення із чужого незаконного володіння та усунення перешкод в її користуванні на користь держави. Вжити інших заходів в межах наданої компетенції щодо усунення виявленого порушення (т. 1 а.с. 25-30).
При цьому, у своїй відповіді від 11.03.2024 № 01/01-37/1743/01/01-37/6828 на запит Золотоніської окружної прокуратури від 02.02.2024 № 51/2-331Вих-24 (т. 1 а.с. 54-57) Черкаська обласна військова адміністрація надіслала Золотоніській окружній прокуратурі лист, в якому зазначила, що запитувана в запиті Золотоніської окружної прокуратури інформація про земельні ділянки міститься в Державному земельному кадастрі(т. 1 а.с. 58-59).
08.05.2024 Золотоніська окружна прокуратура звернулась до ВО "Укрдержліспроект" з листом № 51/2-1401Вих-24, в якому з метою встановлення підстав для представництва інтересів держави в суді просила надати інформацію, чи накладаються, зокрема земельні ділянки з кадастровими номерами 7125183200:02:000:0063 та № 7125183200:02:000:0064, на земельні ділянки лісогосподарського призначення Великобурімського лісництва Філії «Золотоніське лісове господарство» (т. 1 а.с. 60-62).
06.06.2024 у відповідь на вказаний запит ВО «Укрдержліспроект» надало лист від 06.06.2024 № 04-677, в якому півідомило, що надає фрагмент картографічних матеріалів з нанесеними межами кварталів 33, 34, 40 Великобурімського лісництва ДП «Золотоніський лісгосп» за матеріалами лісовпорядкування 2013 року та межами земельної ділянки згідно наданих координат, окрім ділянки з кадастром номером 7125180800:02:001:6001 в зв`язку з відсутністю наданих координат (т. 1 а.с. 63).
Як вбачається із копії Державного акта на право приватної власності на землю серії І-ЧР № 003702 від 16.01.2002 ОСОБА_2 на праві приватної власності належала земельна ділянка для товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,79 га, розташована на території Кліщинської сільської ради. Державний акт на право приватної власності на землю серії І-ЧР № 003702 від 16.01.2002 виданий ОСОБА_2 на підставі рішення Кліщинської сільської ради № 13-5 від 16.02.2001 (т. 1 а.с. 71-72).
Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28.12.2016, зареєстрованого в реєстрі за № 1884, відповідач ОСОБА_1 є спадкоємцем майна ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що складається з земельної ділянки розміром 2,7851 га, кадастровий номер 7125183200:02:000:0064, розташованої на території Кліщинської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та належала померлому на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії І-ЧР № 003702, виданого на підставі рішення сесії Кліщинської сільської ради від 16.02.2001 № 13-5, і зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 16.01.2002. На земельну ділянку обмеження, (обтяження) та земельні сервітути не зареєстровані (т. 1 а.с. 70).
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 03.10.2024 № 397771178, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки кадастровий номер 7125183200:02:000:0064, площею 2,7851 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (т. 1 а.с. 40-41).
Згідно з вказаною інформаційною довідкою право власності відповідача на земельну ділянку з кадастровим номером 7125183200:02:000:0064 було зареєстровано державним нотаріусом Чорнобаївської державної нотаріальної контори Бабак Людмилою Миколаївною на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер: 1884, виданого 28.12.2016 державним нотаріусом Чорнобаївської державної нотаріальної контори Бабак Л.М., на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 33238795 від 28.12.2016 12:40:18.
23.02.2024 Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області надіслало Золотоніській окружній прокуратурі лист № 10-23-0.21-1395/2-24 про надання інформації на запит від 02.02.2024 № 51/2-333Вих-24 (т. 1 а.с. 48-51), в якому зазначило, що зокрема земельні ділянки з кадастровими номерами 7125183200:02:000:0063 та № 7125183200:02:000:0064 перебувають у приватній власності з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (т. 1 а.с. 52-53).
Згідно з довідкою філії «Золотоніське лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» від 20.11.2023 № 863, земельні ділянки із кадастровими номерами: № 7125183200:02:000:0063 площею 2,5619 га та № 7125183200:02:000:0064 площею 2,7851 га (які станом на листопад 2023 року зареєстровані та належать до приватної власності), на підставі матеріалів лісовпорядкування державного підприємства «Золотоніське лісове господарство» 2003, 2013 років (згідно ст. 47, 48, ч. 5 розділу VІІІ Лісового кодексу України) частково розташовані в межах земель лісогосподарського призначення державної форми власності та перебувають у постійному користуванні Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», правокористувач філія «Золотоніське лісове господарство» (виділ 4 квартал 33 Великобурімського лісництва). Ділянка виділу 4 кварталу 33 Великобурімського лісництва філії вкрита лісом та має наступні таксаційні показники: склад насадження 5Дз5Брс=Акб, 75 років, тип лісо рослинних умов Д1ГД, клас бонітету 3, повнота 0,7. Місце розташування ділянок – адміністративні межі Іркліївської ОТГ (колишня Кліщинська сільська рада) Золотоніського району Черкаської області, за межами населеного пукту. ДП «Ліси України» є правонаступником державного підприємства «Золотоніське лісове господарство». Адміністрація ДП «Золотоніський лісгосп», ДП «Ліси України» дозволу на вилучення вказаних земель із постійного користування не надавала. Вказані земельні ділянки до вилучення також на підставі матеріалів лісовпорядкування відносились до земель лісогосподарського призначення (т. 1 а.с. 31-32).
У відповідь на запит прокурора, 12.02.2024 філія «Золотоніське лісове господарство» надала лист № 48 «Щодо надання відповіді», в якому повідомила, що зокрема земельні ділянки із кадастровими номерами № 7125183200:02:000:0063 площею 2,5619 га та № 7125183200:02:000:0064 площею 2,7851 га, які станом на листопад 2023 року зареєстровані та належать до приватної власності на підставі матеріалів лісовпорядкування «Золотоніське лісове господарство» 2003, 2013 роки (згідно ст. 47, 48, ч. 5 розділу VІІІ Лісового кодексу України) частково розташовані в межах земель лісогосподарського призначення державної форми власності та перебувають у постійному користуванні Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», правокористувач філія «Золотоніське лісове господарство» (виділ 4 квартал 33 Великобурімського лісництва). Всі без виключення земельні ділянки, що перераховані у вашому запиті не відносяться до категорії самозалісених. У володінні філії відсутня технічна документація стосовно незаконно вилучених земельних ділянок. Виготовлення проектів роздержавлення на землі лвсогосподарського призначення ДП «Золотоніський лісгосп» законодавством не передбачено, тому така документація у володінні філії відсутня (т. 1 а.с. 42-45).
Додатком до зазначеного листа є викопіювання з плану лісонасаджень ДП «Золотоніський лісгосп» Великобурімське лісництво Черкаська область, загальна площа 3102 га, лісовпорядкування 2013 року за підписом інженера л/г В.І. Бургай. На зазначеному викопіюванні містяться написи ручкою із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок, де з поміж-інших є спірні земельні ділянки з кадастровими номерами № 7125183200:02:000:0063 та № 7125183200:02:000:0064, стрілкою відмічено їх розташування на плані (т. 1 а.с. 47).
28.08.2024 Золотоніська окружна прокуратура звернулась до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області з листом № 51/2-2487Вих24, в якому просила надати інформацію з приводу підстав видачі Державного акту на земельну ділянку з кадастровим номером № 7125183200:02:000:0064 з копіями документів на підтвердження та копію документації із землеустрою, на підставі якої вказана земельна ділянка зареєстрована в Державному земельному кадастрі та її Поземельної книги (т. 1 а.с. 65-66).
У відповідь на запити прокурора від 28.08.2024 № 51/2-2487Вих24, 51/2-2487Вих24, 06.09.2024 Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області надало лист № 10-23-0.26079/2-24, в якому зазначило, що за інформацією відділу № 1 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління (далі - відділ № 1) земельна ділянка з кадастровим номером 7125183200:02:000:0063, площею 2,5619 га, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, за адресою: Черкаська область, Чорнобаївський район, адміністративні межі Кліщинської сільської ради (за межами населеного пункту) надана на підставі рішення Кліщинської сільської ради від 16.02.2001 року № 13-5 відповідно до розпаювання ОСОБА_4 . На земельну ділянку видано державний акт на право приватної власності на землю від 16.01.2002 р. серії І-ЧР № 003703.
Земельна ділянка з кадастровим номером 7125183200:02:000:0064, площею 2,7851 га, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за адресою - Черкаська область, Чорнобаївський район, адміністративні межі Кліщинської сільської ради (за межами населеного пункту) на підставі рішення органу місцевого самоврядування Кліщинської сільської ради від 16.02.2001 № 13-5 відповідно до розпаювання належала ОСОБА_2 . На земельну ділянку видано державний акт на право приватної власності на землю від 16.01.2002 серії І-ЧР № 003702, площею 2,79 га (т. 1 а.с. 67-69).
09.09.2024 Золотоніська окружна прокуратура звернулась до філії «Золотоніське лісове господарство» з листом № 51/2-2588Вих-24, в якому витребувала інформацію про те, чи відносилась частина земельної ділянки з кадастровим номером 7125183200:02:000:0064 до земель лісогосподарського призначення державної форми власності до передачі 16.02.2001 земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_2 (т. 1 а.с.73-74) .
В листі від 16.09.2024 № 159/22.13-2024 у відповідь на запит прокурора, Філія «Золотоніське лісове господарство» зазначила, що згідно планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування Золотоніського держлісгоспу 1992 року, частина ділянки - виділ 1 кварталу 34 Великобурімського лісництва, яка увійшла до складу незаконно вилученої земельної ділянки 7125183200:02:000:0064 площею 2,7851 га до 16.02.2001 перебувала у складі земель лісогосподарського призначення (лісового фонду) Золотоніського держлісгоспу. Таким чином, відповідне рішення Кліщинської сільської ради № 13-5 від 16.02.2001 про передачу у власність ділянки ОСОБА_2 прийнято незаконно, оскільки неправомірно змінено вид цільового призначення ділянки; неправомірно змінено форму власності - з державної на приватну, шляхом її передачі у власність фізичних та юридичних осіб; неправомірно змінено категорію земель - із лісогосподарського призначення на землі сільськогосподарського призначення; та протиправно, без погодження землекористувача на вилучення, позбавлено ДП "Золотоніське лісове господарство" права користування земельною ділянкою. Додатком до зазначеного листа є копія з плану лісонасаджень Велико-Бурімського лісництва Золотоніського держлісгоспу Черкаської області лісовпорядкування 1992 року (т. 1 а.с. 75, 76-77).
Відповідно до наказу генерального директора Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» Болоховця Ю. від 18.10.2024 № 1847 припинено філію «Золотоніське лісове господарство» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» шляхом її закриття (т. 1 а.с. 247-248).

Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову з посиланням на норми закону.
Суд, заслухавши надані у судовому засіданні пояснення учасників справи – представників сторін, дослідивши надані сторонами докази, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За змістом положень ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
За положеннями ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Щодо наявності підстав для здійснення прокуратурою представництва інтересів держави в суді у спірних правовідносинах, суд зазначає таке.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Відповідно до ст. 23 Закону «Про тпрокуратуру», представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді інтересів громадянина (громадянина України, іноземця або особи без громадянства) у випадках, якщо така особа не спроможна самостійно захистити свої порушені чи оспорювані права або реалізувати процесуальні повноваження через недосягнення повноліття, недієздатність або обмежену дієздатність, а законні представники або органи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси такої особи, не здійснюють або неналежним чином здійснюють її захист. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.
Враховуючи положення Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі № 587/430/16-ц виснувано, що системне тлумачення абзацу першого частини третьої статті 23 Закону «Про прокуратуру» дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах 
Порушення державного інтересу у спірних правовідносинах полягає, на думку прокурора, у тому, що земля, як основне національне багатство, що перебуває під особливою охороною держави, є об`єктом права власності Українського народу, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування здійснюють права власника від імені народу, в тому числі й тоді, коли приймають рішення щодо розпорядження землями державної чи комунальної власності.
Прокурор покликається на позиції Верховного Суду, зазначає, що прийняття рішення про передачу у приватну власність землі державної чи комунальної власності позбавляє Український народ загалом (ст. 13 Конституції України) або конкретну територіальну громаду правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус, як землі відповідно державної чи комунальної власності. У цьому контексті в сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
02.02.2024 Золотоніська окружна прокуратура звернулась до Черкаської обласної військової адміністрації з листом, в якому, керуючись положеннями ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" просила надати інформацію, зокрема, щодо земельної ділянки з кадастровим номером 7125183200:02:000:0064 та про те, чи вживались Черкаською ОДА заходи з метою витребування вказаної земельної ділянки. У разі невжиття заходів, чи планує Черкаська ОДА вживати будь-які заходи щодо вказаних земельних ділянок.
У відповідь, 11.03.2024 Черкаська обласна військова адміністрація надіслала Золотоніській окружній прокуратурі лист, в якому зазначила, що в разі підтвердження фактів, викладених у запиті Золотоніської окружної прокуратури, право держави в особі Черкаської обласної військової адміністрації на розпорядження землями державної форми власності у відповідності до ст. 122 Земельного кодексу України, є порушеним. З огляду на вищевикладене та у зв`язку з відсутністю у Черкаської обласної військової адміністрації коштів для сплати судового збору, остання зважаючи на необхідність утвердження принципів законності на території Черкаської області та відновлення права держави не буде заперечувати щодо подання Золотоніською окружною прокуратурою позовної заяви в інтересах держави.
26.09.2024 Золотоніська окружна прокуратура звернулась до Черкаської обласної військової адміністрації з листом, в якому на підставі ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" повідомила, що в інтересах Черкаської обласної військової адміністрації підготовлено позовну заяву до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою та скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки, вирішується питання щодо скерування вказаної позовної заяви до Чорнобаївського районного суду Черкаської області для розгляду по суті.
Отже, враховуючи нездійснення Черкаською обласною військовою адміністрацією заходів для звернення до суду з позовом, враховуючи повноваження прокурора самостійно визначати, у чому полягає порушення інтересів держави і визначати орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, суд дійшов висновку, що прокурор в даному випадку належно обґрунтував та довів підстави для представництва інтересів держави в суді.
Щодо наявності/відсутності підстав для задоволення/відмови позовних вимг, суд зазначає таке.
Відповідно до ст. 5 Лісового кодексу України (далі - ЛК України в редакції, чинній станом на 16.02.2001- момент передачі спірної земельної ділянки у приватну власність), землі лісового фонду поділяються на: а) лісові: вкриті лісовою (деревною і чагарниковою) рослинністю; не вкриті лісовою рослинністю, які підлягають залісенню (зруби, згарища, рідколісся, пустирі та інші), зайняті лісовими шляхами, просіками, протипожежними розривами тощо; б) нелісові: зайняті спорудами, пов`язаними з веденням лісового господарства, трасами ліній електропередач, продуктопроводів та підземними комунікаціями тощо; зайняті сільськогосподарськими угіддями (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища, надані для потреб лісового господарства); зайняті болотами і водоймами в межах земельних ділянок лісового фонду, наданих для потреб лісового господарства. Віднесення земельних ділянок до складу земель лісового фонду, визначення їх меж провадиться в порядку, встановленому земельним законодавством.
Усі ліси в Україні є власністю держави. Від імені держави лісами розпоряджається Верховна Рада України. Верховна Рада України делегує відповідним Радам народних депутатів свої повноваження щодо розпорядження лісами, визначені цим Кодексом та іншими актами законодавства. Ради народних депутатів в межах своєї компетенції надають земельні ділянки лісового фонду у постійне користування або вилучають їх в порядку, визначеному Земельним та цим кодексами. Надання земельних ділянок лісового фонду у тимчасове користування провадиться без їх вилучення у постійних користувачів у порядку, визначеному цим Кодексом. (ст. 6 ЛК України)
До відання обласних Рад народних депутатів у галузі регулювання лісових відносин на їх території належить, зокрема, надання земельних ділянок лісового фонду за межами населених пунктів у постійне користування та припинення права користування ними. (п. 1 ч. 1 ст. 13 ЛК України)
Користування земельними ділянками лісового фонду може бути постійним або тимчасовим. У постійне користування земельні ділянки лісового фонду надаються спеціалізованим лісогосподарським підприємствам, іншим підприємствам, установам, організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи (далі - постійні лісокористувачі), для ведення лісового господарства, а також для спеціального використання лісових ресурсів, потреб мисливського господарства, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей та проведення науково-дослідних робіт в порядку, передбаченому цим Кодексом. Право постійного користування земельними ділянками лісового фонду посвідчується державним актом на право постійного користування землею. (ч. 1, 2, 4 ст. 9 ЛК України)
Із викладеного випливає, що на час надання у приватну власність земельної ділянки, якій у подальшому присвоєно кадастровий номер 7125183200:02:000:0064 (тобто станом на 16.02.2001) право постійного користування земельними ділянками лісового фонду спеціалізованого лісогосподарського підприємства, яким на той час було Державне підприємство "Золотоніське лісове господарство", посвідчувалось виключно державним актом на право постійного користування землею.
У листі № 48 від 12.02.2024 Філія «Золотоніське лісове господарство» ДП «Ліси України» повідомило прокурора, що на всі факти незаконного вилучення (часткового накладення) земельних ділянок, документами, що підтверджують право постійного користування у ДП «Ліси України» є матеріали лісовпорядкування державного підприємства «Золотоніське лісове господарство»; з об`єктивних причин, правовстановлюючі документи (державні акти на право постійного користування, із 2013 р. - державна реєстрація у ДЗК та ДРРП тощо) на вказані земельні ділянки підприємством не були виготовлені.
Отже на час передачі спірної земельної ділянки у приватну власність документи, які б підтверджували право постійного користування спеціалізованого лісогосподарського підприємства на частину такої ділянки були відсутні.
08.02.2006 Верховна Рада Україна прийняла Закон України «Про внесення змін до Лісового кодексу України», яким внесла зміни до Лісового кодексу України, виклавши його в новій редакції, й, зокрема, доповнивши його Розділом VIII «Прикінцеві положення».
Відповідно до п. 5 Розділу VIII ЛК України (в редакції Закону від 08.02.2006, чинній з 29.03.2006 до 15.01.2020) до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.
Відповідно до чинної редакції п. 5 Розділу VIII Прикінцеві положення ЛК України до здійснення державної реєстрації, але не пізніше 1 січня 2027 року, державними та комунальними лісогосподарськими підприємствами, іншими державними і комунальними підприємствами та установами права постійного користування земельними ділянками лісогосподарського призначення, які надані їм у постійне користування до набрання чинності Земельним кодексом України, таке право підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування.
Суд встановив, що у новій редакції Лісового кодексу України не зазначено про розповсюдження його положень на час до його прийняття, тому суд дійшов висновку, що планово-картографічні матеріали лісовпорядкування є документами, що підтверджують право постійного користування земельними лісовими ділянками лише з 29.03.2006. До цієї дати таким документом, в силу приписів Лісового кодексу України, що наведені вище, міг бути лише державний акт на право постійного користування, який відсутній в матеріалах справи і якого немає взагалі, про що повідомила філія «Золотоніське лісове господарство» ДП «Ліси України».
За таких обставин суд дійшов висновку, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що на час передачі спірної земельної ділянки у приватну власність у 2001 році, частина цієї земельної ділянки належала до земель лісогосподарського призначення і перебувала у постійному користуванні Державного підприємства «Золотоніське лісове господарство».
Відповідно до ст. 2 Земельного кодексу України 1992 року (далі - ЗК України 1992 року в редакції, чинній станом на 16.02.2001 - момент передачі спірної земельної ділянки у приватну власність) відповідно до цільового призначення всі землі України поділяються на: 1) землі сільськогосподарського призначення; 2) землі населених пунктів (міст, селищ міського типу і сільських населених пунктів); 3) землі промисловості, транспорту, зв`язку, оборони та іншого призначення; 4) землі природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення; 5) землі лісового фонду; 6) землі водного фонду; 7) землі запасу.
Віднесення земель до категорій провадиться відповідно до їх цільового призначення.
Переведення земель з однієї категорії до іншої здійснюється у разі зміни цільового призначення цих земель.
Віднесення земель до відповідних категорій і переведення їх з однієї категорії до іншої провадиться органами, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання їх у користування, а в інших випадках - органами, які затверджують проекти землеустрою і приймають рішення про створення об`єктів природоохоронного, оздоровчого, історико-культурного та іншого призначення.
Отже Кліщинська сільська рада 16.02.2001 мала повноваження приймати рішення про передачу спірної земельної ділянки у власність та відносити таку земельну ділянку до відповідної категорії, визначивши, що земельні ділянки використовувати для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, тобто віднесено до категорії земель сільськогосподарського призначення.
Відповідно до ст. 4 ЗК України 1992 року у державній власності перебувають всі землі України, за винятком земель, переданих у колективну і приватну власність. Не можуть передаватись у колективну та приватну власність землі лісового фонду, за винятком невеликих (до 5 гектарів) ділянок лісів, що входять до складу угідь сільськогосподарських підприємств, селянських (фермерських) господарств.
З викладеного випливає, що землі лісового фонду в розумінні значень ЗК України 1992 року в межах до 5 га могли перебувати у колективній чи приватній власності.
Застосування норм земельного та лісового законодавства при визначенні правового режиму земель лісогосподарського призначення має базуватися на пріоритетності норм земельного законодавства перед нормами лісового законодавства, а не навпаки (аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 30.04.2024 у справі № 913/50/22).
В Указі Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 № 720/95 установлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств.
На сьогодні чинним законодавством також визначена можливість перебування земель лісового фонду, зокрема, у приватній власності.
Так відповідно до ч. 1 ст. 8, ст. 10 ЛК України, у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності. Ліси в Україні можуть перебувати у приватній власності. Суб`єктами права приватної власності на ліси є громадяни та юридичні особи України.
Отже, всупереч твердженням прокурора, землі лісогосподарського призначення можуть перебувати у приватній власності.
Відтак прокурор, стверджуючи, що постійним користувачем частини (0,6371 га) спірної земельної ділянки є Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» (балансоутримувач - філія «Золотоніське лісове господарство», як правонаступник державного підприємства «Золотоніське лісове господарство»), в подальшому - правонаступник - Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» в особі філії «Центральний лісовий офіс», не надав жодних доказів на підтвердження існування його права постійного користування на частину земельної ділянки на час її відведення і передачі у приватну власність. Тому право відповідного спеціалізованого лісогосподарського підприємства на частину спірної земельної ділянки під час передачі всієї земельної ділянки у приватну власність не могло бути порушене, оскільки таке підприємство не мало такого права постійного користування на спірну частину досліджуваної земельної ділянки.
При розгляді справи суд аналізує практику Верховного Суду, на яку посилалася сторона позивачів та третьої особи, як на підставу для застосування у спірних відносинах норми п. 5 Прикінцевих положень ЛК України.
Так у нижче досліджених постановах Верховного Суду набуття відповідачами у власність земельних ділянок відбувалось після внесення змін до Лісового кодексу України шляхом викладення його в новій редакції, в тому числі після появи Розділу VIIІ Прикінцеві положення Лісового кодексу України, зокрема, пункту п`ятого цього розділу, а саме після 29.03.2006, яким встановлено, що до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.
У справі № 359/11910/14-ц (постанова від 16.06.2021) земельні ділянки передані у власність відповідачів 24.11.2008, у справі № 363/669/17 (постанова від 30.09.2020) земельну ділянку передано у власність відповідачу 03.01.2012, у справі № 369/9900/16-ц (постанова від 15.07.2020) - 17.07.2011, у справі № 488/5476/14-ц (постанова від 21.02.2018) - 01.10.2009, у справі № 707/2192/15-ц (постанова від 30.01.2018) - 14.03.2014, у справі № 369/16418/18 (постанова від 07.10.2020) - 29.01.2010, у справі № 380/375/17 (постанова від 06.04.2021) - 31.05.2016, у справі № 369/16416/18 (постанова від 09.06.2021) - 16.10.2012, у справі № 369/16317/18 (постанова від 24.11.2021) - 05.11.2009.
З викладеного випливає, що у всіх проаналізованих випадках застосування Верховним Судом норми п. 5 Прикінцевих положень ЛК України (у редакції чинній з 29.03.2006), право власності на земельні ділянки надане відповідачам після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Лісового кодексу України», яким внесено зміни до Лісового кодексу України, шляхом викладення його в новій редакції, в тому числі, доповнено його Розділом VIII «Прикінцеві положення» та пунктом 5 вказаного розділу.
Тобто у справах, що наведені, планово-картографічні матеріали в силу положень п. 5 Розділу VIIІ Прикінцеві положення Лісового кодексу України, який набрав чинності 29.03.2006, підтверджували право постійного користування державних лісогосподарських підприємств, і в період їх чинності, як документів, які підтверджують право постійного користування передача у приватну власність земельних ділянок, що входять за такими матеріалами до складу земель, що перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств, визнавалась незаконним.
Тоді як у справі, що розглядається, передача земельної ділянки у приватну власність була здійснена у 2001 році, тобто до того, як планово-картографічні матеріали набули статусу документів, що підтверджують право постійного користування державних лісогосподарських підприємств.
У справі, що розглядається земельну ділянку було передано у приватну власність рішенням Кліщинської сільської ради від 16.02.2001 і така передача на час ухвалення рішення сільської ради, як встановлено судом вище, не суперечила нормам чинного законодавства, оскільки станом на 16.02.2001 у юридичної особи - Державного підприємства «Золотоніське лісове господарство», правонаступником якої є ДП «Ліси України» не було жодних правовстановлюючих документів, які в силу приписів законодавства, що було чинне станом на 16.02.2001 могли підтверджувати право постійного користування спірною частиною земельної ділянки, відтак передача у приватну власність як всієї земельної ділянки так і її частини станом на 16.02.2001 не суперечило нормам законодавства, а відтак здійснювалась правомірно, тому твердження прокурора, що частина земельної ділянки вилучена незаконно не підтвердилась в ході розгляду справи.
Також суд зауважує, що навіть накладається на землі лісогосподарського призначення, в разі врахування планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, прокурором не доведено, а зі змісту останніх суд не може самостійно, без спеціальних знань, достовірно встановити, в якій саме частині (площі) спірна земельна ділянка накладається на землі лісогосподарського призначення (подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 21.11.2023 у справі № 911/3444/21).
На підтвердження площі накладення прокурор надав один документ - викопіювання ортофотоплану виконане провідним інженером філії “Золотоніське лісове господарство” ДП “Ліси України” що не є достатнім і належним доказом на підтвердження такої суттєвої обставини, як площа накладення.
Крім того, додано титульну сторінку плану лісонасаджень ДП «Золотоніський лісгосп» Великобурімське лісництво Черкаська область, загальна площа 3102 га, лісовпорядкування 2013 року, копія сторінки проекту організації та розвитку лісового господарства Державного підприємства «Золотоніське лісове господарство» Черкаського обласного управління лісового та мисливського господарства Великобурімського лісництва, копію сторінки таксаційного опису вид. 4 кв. 33, копія фрагменту планшету Великобурімського лісництва, викопіювання ортофотоплану із графічним позначенням земельної ділянки, що розташована в межах земель ДП "Золотоніський лісгосп", яке містить напис ручкою "накладення" та зазначення кадастрового номеру спірної земельної ділянки 7125183200:02:000:0064 та площі накладення 0,6371 га. Викопіювання ортофотоплану надано в копії, проте на ній видно підпис провідного інженера та засвідчено печаткою, ймовірно, філії «Золотоніське лісове господарство «ДП «Ліси України».
Дане викопіювання є єдиним письмовим документом, де дійсно зазначається площа накладення спірної земельної ділянки на землі, які за твердженням прокурора є землями лісового призначення і знаходяться у користуванні ДП "Ліси України".
Проте таке викопіювання зроблено провідним інженером філії "Золотоніське лісове господарство" ДП "Ліси України", тобто зацікавленою особою, яка не є експертом, що має право визначати таке накладення і відповідну площу.
Відтак такий доказ, виготовлений самостійно особою, на захист інтересів яких подано позов (як постійного користувача), тому не є достатнім для точного з`ясування ні самого накладення, ні тим паче площі накладення, в разі його існування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. (ст. 79 ЦПК України).
Суд, зважаючи на особу, яка створила такий доказ не може вважати такий доказ достовірний.
Суд враховує, що ВО "Укрдержліспроект" створене з метою проведення лісовпорядкування на всій території лісового фонду України, яке включає систему державних заходів, спрямованих на забезпечення охорони і захисту, раціонального використання, підвищення продуктивності лісів та їх відтворення, оцінку лісових ресурсів, а також підвищення культури ведення лісового господарства. ВО "Укрдержліспроект" здійснює комплекс лісовпорядних робіт для всіх лісокористувачів, незалежно від форм власності і відомчої підпорядкованості за єдиною системою в порядку, встановленому Державним агентством лісових ресурсів України за погодженням з Міністерством охорони навколишнього природного середовища, тобто володіє інформацією про лісовпорядкування. (постанова Верховного Суду від 13.11.2019 у справі № 361/6826/16).
Прокурор надав суду ймовірно додатки до листа ВО "Укрдержліспроект", однак надані документи не містять жодних площ, масштабу чи інших вимірних показників.
Суд вважає, що ВО "Укрдержліспроект" не надало інформації стосовно того, що спірна земельна ділянка накладається на землі лісогосподарського призначення.
Також суд враховує, що спірна земельна ділянка передана у приватну власність у 2001 році, тобто до складання матеріалів лісовпорядкування 2003 року.
З огляду на викладене лист ВО «Укрдержліспроект» з додатком не підтверджує взагалі накладання спірної земельної ділянки на квартал 33 Великобурімського лісництва ДП "Золотоніський лісгосп" на час передачі такої земельної ділянки у власність, тобто станом на 16.02.2001.
До суду надано копію плану лісонасаджень 1992 року у дуже великому масштабі, проаналізувати який для встановлення чи є він тотожний планам 2003, 2013 років неможливо через маленький розмір, а також через те, що суд не володіє спеціальними знаннями для проведення такого аналізу. Жодних порівнянь із земельною ділянкою кадастровий номер 7125183200:02:000:0064 для визначення можливого накладення її на землі лісового призначення за планом 1992 року до листа від 16.09.2024 не надано.
Суд дійшов висновку, що зі змісту всіх наведених матеріалів випливає, що можливо на спірній земельній ділянці з кадастровим номером 7125183200:02:000:0064 і містяться лісові насадження або по її межі проходить лінія земель лісогосподарського призначення, водночас, жодна із зазначених схем та планів не містить відомостей про розмір земельних ділянок, їх площі. Через таку неточність планово-картографічних матеріалів, неможливо без експертного дослідження достовірно встановити чи вирахувати площу накладення спірної земельної ділянки на землі лісогосподарського призначення.
Також прокурор додав до справи викопіювання з Публічної кадастрової карти та сервісу Google Earth, з яких також неможливо без спеціальних знань встановити площу накладення земель лісогосподарського призначення на спірну земельну ділянку. Крім того такий доказ може свідчити лише про те, що на маленькій частині спірної земельної ділянки можуть рости дерева або ж колір змінено у зв`язку з іншими насадженнями на цій частині, проте за знімками ОСОБА_5 неможливо встановити, що це землі лісогосподарського призначення, тим більше, що вони перебувають у постійному користуванні ДП «Ліси України».
Слід зазначити, що суд неодноразово роз`яснював прокурору обов`язок позивача надати докази для обґрунтування його тверджень та заперечень, можливість клопотати перед судом про призначення експертизи, а також про наявність у матеріалах справи доказів, які є частково нечитабельними. Однак, правом на надання клопотання про призначення у справі судової експертизи для встановлення наявності/відсутності лісових насаджень на спірній земельній ділянці та віднесення її до лісового фонду прокурор не скористався.
У зв`язку з недоведеністю прокурором права державної власності та права постійного користування на будь-яку частину земельної ділянки кадастровий номер 7125183200:02:000:0064 та віднесення її до земель лісового фонду, суд відмовляє у задоволенні позову повністю.
Основною позовною вимогою є витребування земельної ділянки, що належить на праві приватної власності відповідачу ОСОБА_1 та повернення її до законного володільця, а скасування державної реєстрації земельної ділянки, в свою чергу є похідною вимогою. Похідною вимогою вважається та, задоволення якої прямо залежить від задоволення іншої (основної) вимоги.
Враховуючи, що суд відмовляє у задоволенні основної позовної вимоги, то й похідні вимоги, які залежать від неї, також мають бути відхилені. 
Щодо внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів в якості можливої майбутньої компенсації власнику спірного майна слід зазначити наступне.
Разом з тим, враховуючи що суд відмовляє у позові у зв`язку з недоведеністю прокурором права державної власності та права постійного користування на будь-яку частину спірної земельної ділянки кадастровий номер 7125183200:02:000:0064 та віднесення її до земель лісового фонду, питання щодо стягнення компенсації вартості цієї земельної ділянки на користь відповідача судом не вирішується.
Разом з тим, суд вважає необхідним звернути увагу сторін на таке.
04.12.2025 Європейський Суд з прав людини виніс рішення у справі «Космацька проти України». У рішенні зазначено, що український законодавець шляхом внесення змін до Цивільного кодексу 2025 року, спрямованих на захист прав добросовісних власників, по суті визнав, що у разі повернення майна у таких власників саме держава повинна нести наслідки, зокрема фінансові. Це чітко підтверджується вимогою забезпечити на момент подання віндикаційного позову наявність коштів, які будуть присуджені як компенсація відповідній особі, якщо цей позов буде задоволено.
Крім того, ці зміни, не розрізняють способи придбання майна останнім (або єдиним) власником безпосередньо від держави (шляхом приватизації) або через іншу операцію, таку як продаж. Важливо те, що відповідне майно спочатку належало державі (або місцевим органам влади) і що останній власник є добросовісним набувачем. Це правда, що нове законодавство не може виправити ситуацію заявника, оскільки воно застосовується лише до майбутніх справ (зі зворотною дією лише для справ, що розглядаються судами першої інстанції), але Суд вважає, що такий підхід є показником погляду законодавця на спосіб вирішення складних ситуацій, які стоять на кону в цій справі. 
Європейський Суд з прав людини у справі «Космацька проти України» постановив, що мало місце порушення статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції та вирішив, що Держава відповідач (Україна) повинна забезпечити, належними засобами та протягом розумного терміну, повне повернення заявнику права власності на рекультивовану землю або надання заявнику грошової компенсації чи аналогічного майна.
Щодо заяви представника відповідача про застосування строків позовної давності суд зазначає, що відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).
Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.
Оскільки, суд відмовляє у задоволенні позову з підстав його необґрунтованості, суд не досліджує питання спливу позовної давності.
Розподіл судових витрат.
Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки в задоволенні позову слід відмовити, суд вважає за необхідне судовий збір залишити за позивачем.
Покликаючись на положення ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд ,

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити керівнику Золотоніської окружної прокуратури Черненку Тарасу Юрійовича в інтересах держави в особі Черкаської обласної військової адміністрації до ОСОБА_1 , треті особи: Центрально-Західне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства, Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» в особі Філії «Центральний лісовий офіс» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», Іркліївська сільська рада Золотоніського району Черкаської області, про витребування земельної ділянки, скасування в Державному земельному кадастрі реєстрації земельної ділянки у задоволенні позову.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до Черкаського апеляційного суду.
Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за вебадресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України http://ck.ck.court.gov.ua.
Ознайомитись з повним текстом рішення суду, в електронній формі, сторони можуть за вебадресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Учасники справи:
Позивачі:
Керівник Золотоніської окружної прокуратури Черненко Тарас Юрійович, код ЄДРПОУ 0291111922, місцезнаходження: вул. Шевченка, 153, м. Золотоноша, Черкаська обл., 19702.
Черкаська обласна військова адміністрація, код ЄДРПОУ 00022668, місцезнаходження: бульвар Шевченка, 185, м. Черкаси, 18001
Відповідач: 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .
Треті особи:
Центрально-Західне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства, код ЄДРПОУ 44979060, місцезнаходження: вул. Пирогова, 26, м. Вінниця, 21018.
Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» в особі Філії «Центральний лісовий офіс» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», код ЄДРПОУ 45625546, місцезнаходження: пров. Медичний, 4, м. Черкаси, 18009.
Іркліївська сільська рада Золотоніського району Черкаської області, код ЄДРПОУ 34177193, місцезнаходження: вул. Соборності, 2, с. Іркліїв, Золотоніський р-н, Черкаська обл., 19950.

Суддя          Л.О. Шарая