П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/25096/25	

Перша інстанція: суддя Юхтенко Л.Р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді - Вербицької Н.В.,
суддів - Джабурії О.В.,
- Кравченка К.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 січня 2026 року та додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2026 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОДЕСЬКИЙ ШИННИЙ ТЕРМІНАЛ» до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И Л А :

25 липня 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «ОДЕСЬКИЙ ШИННИЙ ТЕРМІНАЛ» звернулося до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просило: 
визнати протиправною бездіяльність Комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних Головного управління ДПС в Одеській області щодо неприйняття рішення про реєстрацію або відмову у реєстрації податкових накладних №130 від 08.05.2024 року та №274 від 14.05.2024 року, складених та поданих на реєстрацію позивачем;
зобов`язати Державну податкову службу України зареєструвати податкові накладні №130 від 08.05.2024 року та №274 від 14.05.2024 року в Єдиному реєстрі податкових накладних датами їх подання.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у процесі проведення позивачем господарської діяльності складено податкові накладні та направлено їх на реєстрацію до податкового органу, однак, реєстрація зупинена податковим органом з підстав відповідності п.8 критеріїв ризиковості. Позивачем направлено на адресу податкового органу додаткові документи та пояснення, однак незважаючи на надання ним копій первинних документів, які підтверджують реальність здійснення господарських операцій по зазначеним податковим накладним, податковим органом прийняті рішення про відмову в їх реєстрації.
Відповідно до відзиву ГУ ДПС в Одеській області, відповідач заперечує проти задоволення позову та зазначає, що реєстрація податкових накладних не здійснена на підставі п.6 Порядку № 520 у зв`язку із пропуском строку подання пояснень та копій документів що реєстрації ПН №130 від 08.05.2024 року та №274 від 14.05.2024 року. 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27 січня 2026 року адміністративний позов задоволено повністю.
28.01.2026 року представник позивача подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій представник позивача просить вирішити питання щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 грн.
Додатковим рішенням Одеського окружного адміністративного суду 17 лютого 2026 року заяву ТОВ «ОДЕСЬКИЙ ШИННИЙ ТЕРМІНАЛ» задоволено частково, стягнуто з Головного управління ДПС в Одеській області на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн.
Не погодившись з прийнятими рішеннями, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить їх скасувати та відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог та стягнені витрат на правову допомогу. У разі відмови у скасуванні рішення суду першої інстанції апелянт просить зменшити присуджену компенсацію витрат на правову допомогу.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, у якому товариство заперечує проти її задоволення та просить залишити оскаржувані рішення без змін.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Головного управління ДПС в Одеській області задоволенню не підлягає, виходячи з такого.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що товариство з обмеженою відповідальністю «ОДЕСЬКИЙ ШИННИЙ ТЕРМІНАЛ» зареєстроване 02.03.2018 року. Основний вид господарської діяльності: 45.32 Роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів. 
З метою здійснення господарської діяльності 30.10.2023 року між ТОВ «Одеський шинний термінал» (постачальник) та ФОП ОСОБА_1 (покупець) укладено договір поставки товару №ОШТ-21740, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити покупцю товар (шини, диски, акумуляторні батареї до транспортних засобів, інші запасні частини) в асортименті, кількості та за ціною в українській гривні, що узгоджуються сторонами за допомогою факсимільного або електронного зв`язку, чи в усній форсі, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити його на умовах даного договору. 
На виконання вказаного договору позивачем здійснено поставки товару: 
- 08.05.2024 року- на загальну суму 328 299,00 грн, у тому числі ПДВ 54 716,50 грн, що підтверджується видатковою накладною № 3911 від 08.05.2024 року;
- 14.05.2024 року - на загальну суму 350 010,00 грн, у тому числі ПДВ: 58 335,00 грн, що підтверджується видатковою накладною № 4081 від 14.05.2024 року.
Факт оплати за надані послуги підтверджується наданими до суду платіжними інструкціями № 561 від 05.08.2024 року на суму 328 299,00 грн та № 582 від 14.08.2024 року на суму 350 010,00 грн.
За фактом постачання товару, позивачем сформовано та направлено на реєстрацію ПН № 130 від 08.05.2024 року на загальну суму 328 299,00 гривень, у т.ч. ПДВ 54 716,50 грн. та податкову накладну № 274 від 14.05.2024 року на загальну суму 350 010,00 грн, у т.ч. ПДВ 58 335,00 грн.
Відповідно до квитанції № 9167006978 від 08.05.2024 року реєстрацію ПН від 08.05.2024 №130 зупинено з підстав відповідності п.8 Критеріїв ризиковості здійснення операцій (додаток 1 Порядку). Запропоновано надати пояснення та копії документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Також, згідно квитанції № 9166985375 від 14.05.2024 року реєстрацію ПН № 274 від 14.05.2024 року зупинено з підстав відповідності п.8 Критеріїв ризиковості здійснення операцій (додаток 1 Порядку). Запропоновано надати пояснення та копії документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Сторонами не заперечується, що після отримання квитанцій про зупинення реєстрації ПН позивачем не надавались повідомлення про надання письмових пояснень. 
Однак судом встановлено, що позивач, не погодившись із рішенням від 16.05.2024 року №9723 про відповідність його критеріям ризиковості платника податків, оскаржив його до суду.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 05.12.2024 року у справі №420/23350/24, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16.05.2025 року, визнано протиправним та скасовано рішення від 16.05.2024 року №9723 про відповідність позивача критеріям ризиковості платника податку та зобов`язано ГУ ДПС виключити позивача з переліку платників податку, які відповідають критеріям ризиковості.
10.06.2025 року відповідач виключив позивача з переліку ризикових платників податку на виконання судового рішення, що набрало законної сили.
20.06.2025 року позивач направив відповідачу повідомлення №36 про подання пояснень та копій документів для прийняття рішення про реєстрацію податкових накладних №130 від 08.05.2024 року та №274 від 14.05.2024 року, реєстрацію яких раніше було зупинено.
Проте 20.06.2025 року позивач отримав квитанцію №2, згідно до якого повідомлення від 20.06.2025 №36 про подання пояснень та копій документів щодо податкових накладних/розрахунків коригування, реєстрацію яких зупинено, не прийнято до розгляду, оскільки порушено терміни, визначені пунктом 6 Порядку прийняття рішень про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затвердженого наказом Міністерства Фінансів України від 12.12.2019 року №520.
Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо неприйняття рішення про реєстрацію або відмову у реєстрації податкових накладних №130 від 08.05.2024 року та № 274 від 14.05.2024 року, звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, зупиняючи реєстрацію податкових накладних, зазначив про віднесення позивача до критерію ризикових платників податків на підставі прийнятого рішення. В подальшому, рішення про ризиковість визнано протиправним в судовому порядку, в зв`язку з чим позивач мав правомірні очікування на здійснення реєстрації податкових накладних. 
Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються Податковим кодексом України.
Згідно з п.201.1 ст.201 ПК України дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
Пунктом 201.10 ст.201 ПК України передбачено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Пунктом 2 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1246 від 29.12.2010 року (далі-Порядок № 1246) визначено, що податкова накладна - електронний документ, який складається платником податку на додану вартість (далі платник податку) відповідно до вимог Податкового кодексу України(далі - Кодекс) в електронній формі у затвердженому в установленому порядку форматі (стандарті) та надсилається для реєстрації.
Згідно з пунктом 12 Порядку №1246 після надходження податкової накладної та/або розрахунку коригування до ДФС в автоматизованому режимі здійснюється їх розшифрування та проводяться перевірки: відповідності податкової накладної та/або розрахунку коригування затвердженому формату (стандарту); чинності електронного цифрового підпису, порядку його накладення та наявності права підписання посадовою особою платника податку таких податкової накладної та/або розрахунку коригування; реєстрації особи, що надіслала на реєстрацію податкову накладну та/або розрахунок коригування, платником податку на момент складення та реєстрації таких податкової накладної та/або розрахунку коригування; дотримання вимог, установлених пунктом 192.1 статті 192 та пунктом 201.10 статті 201 Кодексу; наявності помилок під час заповнення обов`язкових реквізитів відповідно до пункту 201.1 статті 201 Кодексу; наявності суми податку на додану вартість відповідно до пунктів 200-1.3 і 200-1.9 статті 200-1 Кодексу (для податкових накладних та/або розрахунків коригування, що реєструються після 1 липня 2015 р.); наявності в Реєстрі відомостей, що містяться у податковій накладній, яка коригується; факту реєстрації/зупинення реєстрації/відмови в реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування з такими ж реквізитами; відповідності податкових накладних та/або розрахунків коригування критеріям оцінки ступеня ризиків, достатнім для зупинення їх реєстрації відповідно до пункту 201.16 статті 201 Кодексу; дотримання вимог Законів України Про електронний цифровий підпис, Про електронні документи та електронний документообіг та Порядку обміну електронними документами з контролюючими органами, затвердженого в установленому порядку.
Відповідно до пункту 13 Порядку №1246, за результатами перевірок, визначених пунктом 12 цього Порядку, формується квитанція про прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування (далі - квитанція).
З 01 лютого 2020 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 року № 1165 "Про затвердження порядків з питань зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних", яка визначає механізм зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, організаційні та процедурні засади діяльності комісій з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі (далі - комісії контролюючих органів), права та обов`язки їх членів.
Відповідно до п. 2 Порядку № 1165 автоматизований моніторинг відповідності податкової накладної/розрахунку коригування критеріям оцінки ступеня ризиків - сукупність заходів та методів, що застосовуються контролюючим органом для виявлення ознак наявності ризиків порушення норм податкового законодавства за результатами проведення автоматизованого аналізу наявної в інформаційних системах контролюючих органів податкової інформації.
Як вбачається зі змісту квитанцій про зупинення реєстрації податкових накладних, фактичною підставою для такого зупинення став п.8 Критеріїв ризиковості здійснення операцій.
Критерії ризиковості визначені Додатком №3 до Порядку №1165.
Відповідно до п. 8 Критеріїв ризиковості здійснення операцій, яких у контролюючих органах наявна податкова інформація, яка стала відома у процесі провадження поточної діяльності під час виконання покладених на контролюючі органи завдань і функцій, що визначає ризиковість здійснення господарської операції, зазначеної в поданих для реєстрації податковій накладній/розрахунку коригування.
Додатком 4 до Порядку № 1165 затверджено типову форму рішення про відповідність/невідповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку, яка містить наступне формулювання: «Рішення про відповідність/невідповідність платника податку критеріям ризиковості платника податку може бути оскаржено в адміністративному або судовому порядку.»
Отже, самим Порядком № 1165 встановлена можливість платника податку оскаржити рішення про відповідність/невідповідність платника податку критеріям ризиковості платника податку, у тому числі в судовому порядку.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 05.12.2024 року у справі №420/23350/24, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16.05.2025 року, визнано протиправним та скасовано рішення від 16.05.2024 року №9723 про відповідність позивача критеріям ризиковості платника податку та зобов`язано ГУ ДПС виключити позивача з переліку платників податку, які відповідають критеріям ризиковості. Відповідно висновку суду по справі №420/23350/24 ТОВ «ОДЕСЬКИЙ ШИННИЙ ТЕРМІНАЛ» безпідставно включено до переліку платників податку, що відповідають Критеріям ризиковості платника податку.
За таких обставин, підстави для зупинення реєстрації податкових накладних хоча формально і мали місце під час їх подання на реєстрацію, проте в подальшому скасовані в судовому порядку як необгрунтовані. 
Відповідно до положень п.6-1 Порядку №1165, у разі прийняття комісією регіонального рівня рішення про невідповідність платника податку критеріям ризиковості платника податку за результатами розгляду інформації та копій документів, поданих платником податку для підтвердження невідповідності критеріям ризиковості платника податку, або прийняття комісією центрального рівня рішення про задоволення скарги та скасування рішення комісії регіонального рівня про відповідність платника податку критеріям ризиковості платника податку, наступного робочого дня після дати прийняття такого рішення підлягають автоматичній реєстрації податкові накладні/розрахунки коригування, якщо одночасно виконуються такі умови:
реєстрацію таких податкових накладних/розрахунків коригування зупинено на підставі відповідності платника податку критеріям ризиковості платника податку згідно з рішеннями, прийнятими починаючи з дати останнього включення платника податку в перелік платників податку, які відповідають критеріям ризиковості платника податку, до дати подання інформації та копій документів, за результатами розгляду яких прийняте рішення про невідповідність критеріям ризиковості платника податку;
дата подання для реєстрації в Реєстрі таких податкових накладних/розрахунків коригування припадає на період, що не перевищує 180 днів до дати подання інформації та копій документів, за результатами розгляду яких прийняте рішення про невідповідність критеріям ризиковості платника податку або рішення про відповідність критеріям ризиковості платника податку, якщо щодо такого рішення комісією центрального рівня задоволено скаргу та скасовано рішення комісії регіонального рівня про відповідність платника податку критеріям ризиковості платника податку;
на початок операційного дня, протягом якого здійснюється така автоматична реєстрація в Реєстрі, операції в таких податкових накладних/розрахунках коригування не відповідають критеріям ризиковості здійснення операцій згідно з додатком 3 та стосовно платника податку відсутнє чинне рішення про відповідність платника податку критеріям ризиковості платника податку;
щодо таких податкових накладних/розрахунків коригування платника податку комісією регіонального рівня не прийнято рішення про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних відповідно до Порядку прийняття рішень про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затвердженого Порядком №520;
у день такої автоматичної реєстрації в Реєстрі наявна сума податку, на яку платник податку має право зареєструвати такі податкові накладні та/або розрахунки коригування в Реєстрі, обчислена відповідно до пункту 200-1.3 або 200-1.9 статті 200-1 Кодексу.
Отже, приписи п. 6-1 визначають обов`язок податково органу після скасування рішення про ризиковість виключити особу з переліку ризикових платників та здійснити реєстрацію податкових накладних, які були зупинені у зв`язку з віднесення платника до критерію ризикових.
Однак всупереч вимог 6-1 Порядку №1165 позивача не було автоматично виключено з переліку платників, що відповідають критеріям ризикових платників податків, і, відповідно, не було автоматично зареєстровано спірні податкові накладні. 
Натомість відповідач вказав на порушення позивачем терміну подання пояснень, який встановлений п. 6 Порядку №1165 і становить 365 календарних днів, що настають за датою виникнення податкового зобов`язання, відображеного в податковій накладній/розрахунку коригування.
Колегія суддів зауважує на помилковості тверджень відповідача щодо того, що позивач, звертаючись до контролюючого органу 20.06.2025 року, порушив строк надання пояснень, встановлений п. 6 Порядку №1165, оскільки у вказаному Порядку визначено два окремі способи здійснення реєстрації податкових накладних після зупинення їх реєстрації: на підставі поданих платником пояснень та документів, або ж у разі скасування рішення про ризиковість платника.
У першому випадку доречно обмежувати платника податків певним строком, оскільки прийняття рішення про реєстрацію податкових накладних є наслідком розгляду поданих ним пояснень та додаткових документів. Визначення кінцевого терміну для подання пояснень/документів має на меті дисциплінування платників податків та встановлення передбачуваних термінів у процедурі реєстрації податкових накладних.
В той же час, скасування рішення про віднесення платника податків до критерію ризикових та подальша реєстрація податкових накладних, реєстрації яких була зупинена, на підставі такого рішення є способом відновлення попередньо існуючих прав, які були фактично порушені прийнятим рішення про ризиковість. В такому разі контролюючий орган має самостійно прийняти рішення про реєстрацію податкових накладних.
Отже, відповідно до встановлених обставин у дані справі, відповідач мав обов`язок здійснити реєстрацію спірних податкових накладних після скасування рішення від 16.05.2024 року №9723 про відповідність позивача критеріям ризиковості платника податку у відповідності до п. 6-1 Порядку №1165, тому колегія суддів погоджується з правомірністю висновку суду першої інстанції, що з боку податкового органу була допущена протиправна бездіяльність.
Також суд вірно зобов`язав Державну податкову службу України зареєструвати податкові накладні №130 від 08.05.2024 року та №274 від 14.05.2024 року в Єдиному реєстрі податкових накладних датами їх подання, як спосіб ефективного поновлення порушених прав ТОВ «ОДЕСЬКИЙ ШИННИЙ ТЕРМІНАЛ».
Щодо правомірності ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 5 000 грн, судова колегія зазначає наступне.
Відповідно до обставин даної справи, 01.07.2024 року між ТОВ «ОДЕСЬКИЙ ШИННИЙ ТЕРМІНАЛ» та адвокатом Гершман Л.В. укладено договір № 01/07/2024 про надання правничої допомоги, відповідно до умов якого клієнт в порядку та на умовах, визначених цим договором, доручає, а адвокат зобов`язується надати клієнту за плату послуги адвоката щодо здійснення представництва (правничої допомоги) прав та інтересів клієнта в органах державної влади … судах України будь-якої ланки, …без обмеження повноважень адвоката. (п. 1 договору)
Клієнт зобов`язується сплатити адвокату вартість юридичних послуг адвоката (гонорар), що надаються, у порядку та строки, визначені у додаткових угодах, шляхом сплати виставлених адвокатом рахунків за послуги. (п.3.1 договору)
Відповідно до п. 1 укладеної між сторонами додаткової угоди № 9 від 02.07.2025 року, узгоджено, що гонорар адвоката складається з фіксованої суми в розмірі 20000,00 грн за надання правничої допомоги, що включає: аналіз первинних документів, наданих клієнтом; аналіз чинного законодавства та судової практики з приводу спірних правовідносин; надання правових консультацій щодо збору необхідної інформації, документів, які мають значення для вирішення спору; формування правової позиції; складання процесуальних документів (позовна заява, відповідь на відзив, письмові пояснення, тощо); подача процесуальних документів до суду (в тому числі через Електронний суд).
Також, колією суддів встановлено, що за надані послуги сторонами укладено Акт надання послуг від 15.08.2025 року, яким підтверджено надання клієнту послуг на суму 20000,00 грн.
Відповідно до п. 5 акту наданих послуг клієнт підтверджує обов`язок сплатити гонорар Адвоката, вказаний у п. 2 цього акту протягом 60 календарних днів з дня надання адвокатом відповідного рахунку на оплату. 
Доказів оплати за надані послуги до суду першої інтсанції не надано. 
Задовольняючи частково заяву, суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачем документи підтверджують факт отримання правової допомоги, однак обґрунтованою та пропорційною до предмета спору, об`єму та складності справи є сума 5000 грн.
Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Згідно приписів ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Статтею 16 КАС України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність”, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Згідно ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати, що витрати на професійну правничу допомогу є одним з видів судових витрат і адміністративним процесуальним законодавством регламентовано право позивача на відшкодування таких витрат за умови їх підтвердження належними доказами.
Статтею 30 Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність” визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
З аналізу вищевикладеного, видно, що адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24 червня 2021 року у справі № 922/902/19.
Подаючи апеляційну скаргу, відповідач наголошував, що позивачем не надано доказів сплати відповідної суми на користь адвоката, зокрема доказів відображення адвокатом доходів, отриманих від незалежної професійної діяльності, як самозайнятої особи шляхом надання доказів ведення Книги обліку доходів та витрат, затвердженої наказом Міндоходів від 16.09.2013 № 481 «Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядку її ведення», зареєстрованим у в Міністерстві юстиції України 01.10.2013 за № 1686/24218.
Колегія суддів зауважує, що вказаний наказ Міндоходів від 16.09.2013 р. № 481 втратив чинність на підставі наказу Міністерства фінансів № 261 від 13.05.2021 «Про затвердження типової форми, за якою здійснюється облік доходів і витрат фізичними особами - підприємцями і фізичними особами, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядку її ведення»).
В той же час, відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). 
Таким чином, вимоги процесуального закону не ставлять у залежність можливість розподілу судових витрат від надання доказів їх понесення учасником справи. Визначальною обставиною є факт отримання правової допомоги під час судового розгляду.
В даному випадку, для фактичного підтвердження отримання позивачем правової допомоги під час розгляду справи позивачем надано договір про надання правової допомоги, акт приймання-передачі надання послуг, детальний опис робіт.
Отже, посилання апелянта виключно на відсутність доказів відображення адвокатом доходів, отриманих від незалежної професійної діяльності не спростовує отримання позивачем правової допомоги та не може вважатись визначальною обставиною для відмови позивачу у отримання компенсації понесених витрат.
При цьому ч.2 ст.6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Так, ЄСПЛ зазначив, що згідно з його прецедентною практикою (§ 23 справи «Санді Таймс проти Об`єднаного Королівства (№ 2)» (Sunday Times v. UK (№2) від 6.11.1980, скарга № 6538/74) відшкодування судових витрат передбачає, що встановлена їх реальність, їх необхідність і, більше того, умова розумності їх розміру.
Таким чином, на суд покладаються вимоги не тільки формально дослідити умови виконання договору про надання правової допомоги, а й встановити співмірність визначеної суми з урахуванням індивідуальних обставин кожної справи.
З огляду на вказане, суд першої інстанції мав підстави для надання оцінки співмірності заявлених до відшкодування витрат на правову допомогу, що корелюється з прецедентною практикою ЄСПЛ.
В аспекті наведеного, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що дана справа є типовою, відноситься до справ незначної складності, тому не потребує значних зусиль та обсягу залученого часу з боку адвоката, тому співмірною є сума 5 000 грн.
Судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив рішення та додаткове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішень суду першої інстанції без змін.
Підстав для скасування чи зміни рішення та додаткового рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає, а доводи апеляційної скарги вважає такими, що висновків суду не спростовують.
Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 31 липня 2025 року, постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду лише з підстав, передбачених пп. "а"- "г" п.2 ч.5 ст.328 КАС України.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 320, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 січня 2026 року та додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2026 року – залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравченко