Справа № 308/9732/24

П О С Т А Н О В А
Іменем України

26 лютого 2026 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:
головуючого – судді Джуги С.Д.,
суддів – Собослоя Г.Г., Кожух О.А., 
з участю секретаря судових засідань: Мочан М.А., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бойко Богдан Богданович, на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 квітня 2025 року у складі судді Данка В.Й., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Ужгородська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування,
в с т а н о в и в :
У червні 2024 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Ужгородська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування.
Позовні вимоги мотивовано тим, що житлова квартира в АДРЕСА_1 була приватизована на праві спільної сумісної власності на шістьох співвласників. Після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивачка зверталася до нотаріуса за видачею свідоцтва про спадщина. У зв`язку з відмовою у вчиненні нотаріальних дій позивачка може визнати право власності лише в судовому порядку.
Враховуючи вищенаведене, позивач просила суд визнати за нею право власності на 1/18 частки у житловій квартирі в АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом за померлим ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 квітня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бойко Богдан Богданович, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції, на думку апелянта, у рішенні фактично перекладає відповідальність за неналежний склад відповідачів на позивача, зазначаючи, що перешкод щодо залучення необхідних співвідповідачів позивачем не було. Вказує, що саме внаслідок роз`єднання справ судом позивач була позбавлена можливість реалізувати своє право на об`єднаний розгляд пов`язаних вимог, і цим самим було обмежено право на ефективний захист. Стверджує, що суд першої інстанції спочатку виділивши позови інших спадкоємців у окремі провадження, а пізніше — фактично визнавши їх незалучення до провадження підставою для відмови у позові ОСОБА_1 , допустив процесуальне порушення, що вплинуло на зміст і результат судового рішення, чим порушено принципи змагальності, рівності сторін, а також справедливого судового розгляду, гарантованого як національним законодавством, так і практикою Європейського суду з прав людини. Вказує, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки ключовому факту — причині звернення позивача до суду.
У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Ковач І.В. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.
В судовому засіданні адвокат Бойко Б.Б. підтримав апеляційну скаргу, просить її задовольнити.
Представник ОСОБА_2 адвокат Ковач І.І. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час місце розгляду справи належним чином повідомлені. Справа на підставі ч.2 ст. 372 ЦПК України розглянута у їх відсутності.
Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. 
Судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про право власності на житло від 21.12.2000, видане на підставі наказу Ужгородського районного фонду комунального майна від 21.12.2000 №146, квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 та членам його сім`ї, а саме – дружині ОСОБА_1 , синові ОСОБА_5 , невістці ОСОБА_2 , доньці ОСОБА_6 , внучці ОСОБА_3 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 24.04.2010 № НОМЕР_1 .
Позивачка була дружиною ОСОБА_4 , що засвідчується свідоцтвом про одруження № НОМЕР_2 .
Позивачка зверталася до Ужгородської районної державної нотаріальної контори із заявою б/н та б/д на видачу свідоцтва про право на спадщину за законом.
05.09.2023 державний нотаріус Ужгородської районної державної нотаріальної контори відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку квартири АДРЕСА_1 .
З довідки від 23.06.2023 №215/10-4/1, виданою виконкомом Оноківської сільської ради слідує, що відповідно до записів по господарських книг сільської ради на день смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із ним за адресою АДРЕСА_2 були зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 .
Згідно із ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
За правилами ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Згідно із ч.1ст. 1259 ЦК України черговість одержання спадкоємцями за законом права на спадкування може бути змінена нотаріально посвідченим договором заінтересованих спадкоємців, укладеним після відкриття спадщини. Цей договір не може порушити прав спадкоємця, який не бере у ньому участі, а також спадкоємця, який має право на обов`язкову частку у спадщині.
Фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані (ч. 2 ст.1259 ЦК України).
Відповідно до положень ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Частиною 1 ст.1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Згідно із ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
За змістом ч.2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).
Згідно з ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Частиною 5 статті 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Матеріалами справи доведено, що квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 та членам його сім`ї, а саме – дружині ОСОБА_1 , синові ОСОБА_5 , невістці ОСОБА_2 , доньці ОСОБА_6 , внучці ОСОБА_3 .
Позивачка ОСОБА_1 , дружина померлого, належить до спадкоємців першої черги за законом, та прийняла спадщину після смерті свого чоловіка. До спадкоємців першої черги за законом також належать ОСОБА_5 (син померлого) та ОСОБА_6 (донька померлого), які також, як підтверджується матеріалами спадкової справи, прийняли спадщину, оскільки на час відкриття спадщини проживали разом із ОСОБА_4 і не подали заяв про відмову від спадщини протягом шести місяців з часу її відкриття.
З урахуванням наведеного, суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що спірні правовідносини стосуються прав та обов`язків як залучених відповідачів, а саме - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які є співвласниками майна, що є предметом спору, так і тих спадкоємців, котрі прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4 , однак не були залучені в якості відповідачів, а саме ОСОБА_5 (син померлого) та ОСОБА_6 (донька померлого).
Згідно з частинами 1 і 3 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. 
Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
Частиною 1 статті 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.
Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.
У разі пред`явлення позову до частини відповідачів чи неналежного відповідача, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі в справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.
Визначення у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19, від 20 січня 2021 року у справі № 203/2/19, від 21 листопада 2022 року у справі № 754/16978/21.
Оскільки у даній справі спадкоємці ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4 , не залучені в якості співвідповідачів, суд обґрунтовано з даних підстав відмовив у заявленому позові. 
Доводи апеляційної скарги у цій частині висновків суду не спростовують, а тому не заслуговують на увагу.
Не заслуговують на увагу також посилання в апеляційній скарзі, що внаслідок роз`єднання справ судом позивач була позбавлена можливість реалізувати своє право на об`єднаний розгляд пов`язаних вимог, чим було обмежено її право на ефективний захист, оскільки після постановлення судом ухвали від 22.01.2025 року про роз`єднання вимог позивач не була позбавлена можливості на стадії підготовчого судового провадження остаточно визначитися з предметом спору, позовними вимогами, складом учасників судового процесу. 
Таким чином доводи апеляційної скарги встановлених судом першої інстанції обставин не спростовують, не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 374,375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,
у х в а л и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бойко Богдан Богданович,залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 09 березня 2026 року.

Головуючий: 

Судді: