ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/2492/26 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі:
судді Стецика Н.В.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Каверін Сергій Миколайович, діючи в інтересах ОСОБА_1 (далі також – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) (далі також - відповідач) у якому просив:
визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати з грудня 2018 року по день фактичної виплати 28.11.2025; 
зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати з грудня 2018 року по день фактичної виплати 28.11.2025.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 23.10.2018 №283-ос позивачку звільнено з військової служби в запас згідно підпункту «а» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із закінченням строку контракту).
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 30.04.2025 у справі 140/670/25 відповідача зобов`язано провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби у 2018 році, компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої частиною четвертою статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постановою Кабінету Міністрів України №702 від 01.08.2012, компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 19 Закону України «Про відпустки» та статтею 182-1 Кодексу законів про працю України, з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення.
28.11.2025 відповідачем на виконання вказаного рішення здійснено нарахування та виплату індексації грошового забезпечення у сумі 43 187,16 грн. 
Разом з тим, на переконання представника позивача, відповідачем в порушення ст. 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» не виплачено на користь позивачки компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.
Не погоджуючись із зазначеною бездіяльністю відповідача та вважаючи її протиправною, позивачка звернулася до суду із даним адміністративним позовом.
Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 02.03.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі, судовий розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
У відзиві на позовну заяву представник відповідача позовні вимоги ОСОБА_1 заперечив та вказав, що нарахування та виплата індексації грошового забезпечення відбулися в одному розрахунковому періоді без створення заборгованості, а отже, підстави для компенсації згідно із Законом №2050-III відсутні. 
Зазначає, що період після дати звільнення по день фактичної виплати не підлягає компенсації за Законом № 2050-III. Натомість для таких випадків передбачена окрема відповідальність - стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (ст. 117 КЗпП України).
Посилаючись на судову практику Верховного Суду, стверджує, що основною умовою для виплати компенсації є порушення встановлених строків виплати вже нарахованих доходів. 
Інші заяви по суті справи від сторін не надходили.
Сторони скористались своїм правом на подання до суду заяв по суті справи, в яких письмово виклали свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору, а тому суд вважає можливим розглянути справу за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.
ОСОБА_2 проходила військову службу у Військові частині НОМЕР_1 .
Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 23.10.2018 №283-ос старшого прапорщика ОСОБА_3 звільнено з військової служби в запас згідно з підпунктом «а» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із закінченням строку контракту) (а.с.9).
Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 23.11.2018 №318-ос старшого прапорщика ОСОБА_3 виключено із списків особового складу та всіх видів забезпечення з 23.11.2018 (а.с.10).
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 30.04.2025 у справі 140/670/25 визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) щодо нездійснення перерахунку та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби у 2018 році, компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої частиною четвертою статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постановою Кабінету Міністрів України №702 від 01.08.2012, компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 19 Закону України «Про відпустки» та статтею 182-1 Кодексу законів про працю України, з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_4 (військова частина НОМЕР_2 ) провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби у 2018 році, компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої частиною четвертою статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постановою Кабінету Міністрів України №702 від 01.08.2012, компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 19 Закону України «Про відпустки» та статтею 182-1 Кодексу законів про працю України, з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення. 
На виконання рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 30.04.2025 у справі 140/670/25 відповідачем 28.11.2025 проведено виплату в користь позивачки перерахованої суми одноразової грошової допомоги при звільненні та компенсації за невикористані дні додаткової відпустки в сумі 43 187, 16 грн, що підтверджується довідкою про рух коштів по банківській картці позивачки за 28.11.2025 (а.с.14).
Представник позивача вказує, що відповідачем в порушення ст. 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» не виплачено на користь позивачки компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, у зв`язку із чим звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.
Згідно із положеннями ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Питання компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати регулюється нормами Закону України від 19.10.2000 №2050-ІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі - Закон №2050-ІІІ), а також Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 (далі - Порядок №159).
Відповідно до статей 1, 2 Закону №2050-ІІІ, підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. 
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством); соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення); сума індексації грошових доходів громадян; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника.
Статтею 7 Закону №2050-ІІІ передбачено, що відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку.
З метою реалізації Закону України №2050-ІІІ, Кабінет Міністрів України 21.02.2001 прийняв Постанову №159, якою затвердив Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати.
Відповідно до п. 1 Порядку №159 його дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Пунктом 2 Порядку №159 передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01.01.2001.
Детальний перелік грошових доходів, що підлягають компенсації, наведено у п. 3 Порядку №159, яким встановлено, що компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення).
Таким чином, основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 2 Закону №2050-ІІІ та Порядком №159 компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів, які не мають разового характеру. 
В межах даної справи позивач просить суд зобов`язати відповідача здійснити виплату в її користь компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми її грошового забезпечення, які були виплачені на виконання рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 30.04.2025 у справі №140/670/25.
Суд зазначає, що предметом розгляду судової справи №140/670/25 була вимога ОСОБА_1 про перерахунок та виплату в її користь компенсації за невикористані дні додаткової відпустки та одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, а не індексації грошового забезпечення, як про це стверджує представник позивача. 
За змістом частини другої статті 15 Закону №2011-XII від 20.12.1991 «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
Право військовослужбовців на отримання компенсації за невикористані дні додаткової відпустки передбачено ч. 12 ст. 10-1 згадуваного Закону №2011-XII, відповідно до положень якої у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі не використані за час проходження військової служби дні щорічних основної та додаткової відпусток, а також додаткової відпустки військовослужбовцям, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, та додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону України «Про відпустки». 
Аналіз наведених положень Закону №2011-XII свідчить, що як компенсація за невикористані дні додаткової відпустки, так і одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби за своєю природою є одноразовим платежем, який виплачується особі при звільненні з військової служби.
Як наслідок, перерахована та виплачена в користь позивачки на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 30.04.2025 у справі №140/670/25 компенсація за невикористані дні додаткової відпустки та одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби мають разовий характер, а тому не є доходом в розумінні вимог Закону №2050-ІІІ із систематичним характером.
Суд звертає увагу позивача на те, що завданням адміністративного судочинства згідно з частиною першою статті 2 КАС України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Разом з цим обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Таким чином, у порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення суб`єкта владних повноважень, яке безпосередньо порушує права, свободи чи законні інтереси позивача.
Натомість, у даному випадку відповідачем не допущено порушення права позивача, оскільки, як уже вказувалося вище, підстави для виплати в користь позивача грошової компенсації втрати частини доходів відсутні. 
З огляду на викладене, у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити. 
Судові витрати позивачем не понесені, судом прийнято рішення про відмову у задоволенні позову, тому підстави для їх розподілу відсутні.
Керуючись статтями 243 - 246, 262 КАС України, суд 

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено та підписано судом 10 квітня 2026 року.
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ).
Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 )

Суддя Н. В. Стецик