Справа № 308/19861/24

П О С Т А Н О В А
Іменем України

21 квітня 2026 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.
суддів: Джуги С.Д., Собослоя Г.Г. 
за участю секретаря судового засідання: Савинець В.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 жовтня 2025 року, ухвалене головуючим суддею Крегул М.М., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу
встановив:

У грудні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 28.11.2009 між позивачем та відповідачем було укладено шлюб. Від даного шлюбу у сторін народилися син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Проте, як стверджує позивач, фактично з 2022 року між сторонами погіршувались сімейні відносини, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин, кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю, кожен живе своїм життям, шлюб між ними носить лише формальний характер. Також позивач зазначає, що спору між ним та відповідачем щодо місця проживання ви виховання дітей немає. Позивач переконаний, що налагодити взаємостосунки з відповідачем та зберегти шлюб можливості немає, а тому просив шлюб між ним на відповідачем розірвати.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 жовтня 2025 року позов задоволено.
Шлюб, зареєстрований 28 листопада 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 600, між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - розірвано.
Повернуто з державного бюджету України ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 605,60 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення з порушенням норм процесуального та матеріального права.
Вказує, що судом в оскаржуваному рішенні вказано, що шлюбні відносини між сторонами погіршились та вони не проживають разом з 2022 року. Однак вказане не відповідає дійсності, оскільки вони проживали разом, виховують спільних дітей, проводили разом час. Шлюбні відносини між ними почали погіршуватися в 2024 році, при цьому нею вживалися всі заходи для збереження сім`ї. 
Вказує, що судом не було належним чином повідомлено її про час та місце розгляду справи. Крім того вважає, що суд формально розглянув справи, не врахував фактичні обставини справи та не вжив заходів щодо примирення сторін, зокрема не надав їм строк для примирення.

Відзив на апеляційну скаргу не подано. 

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така не підлягає задоволенню, виходячи з наступних доводів.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 

Судом встановлено, що 28 листопада 2009 року ОСОБА_2 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб, про що відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 600, що стверджується долученою до справи копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 виданого 28.11.2009.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.
Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.
У відповідності зі ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя.
Згідно положення ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. 
Подружнє життя між сторонами виявилося неможливим, внаслідок відсутності взаєморозуміння між ними, різних характерів, поглядів на сімейне життя, ведення спільного господарства, у зв`язку з цим між ними втрачено взаєморозуміння, почуття любові та поваги один до одного. Примирення між ними неможливе, шлюб існує лише формально. 
ОСОБА_1 не заперечувала щодо розірвання шлюбу та в суді першої інстанції її представник адвокат Керита М.В. подала заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи за її відсутності. Тому доводи апеляційної скарги щодо неповідомлення про розгляд справи є безпідставними.
Оскільки відповідач визнала позов та не заперечувала про розірвання шлюбу, а тому судом першої інстанції не надавався сторонам строк на примирення.
Також відсутні дії сторін щодо примирення і під час перегляду справи в суді апеляційної інстанції, що дає підстави вважати, що шлюб є формальним і подальше його збереження суперечить інтересам сторін.
Встановивши вказані обставини, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, позов підлягає задоволенню.
Такий висновок суду відповідає обставинам справи та вимогами ст. 112 Сімейного кодексу України, якою передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення.
Доводи відповідача про те, що суд формально розглянув справу та таким не було встановлено істотних обставин за яких спільне життя і збереження шлюбу суперечили б інтересам когось із подружжя, є необґрунтованим і зводиться виключно до незгоди з рішенням суду. 
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не вказують на те, що судом прийнято рішення з порушенням норм процесуального та матеріального права.

З врахування вищенаведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції, відповідно до ст. 375 ЦПК України, підлягає залишенню без зміни, а апеляційна скарга відповідача без задоволення, оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, і доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують.

Керуючись статтями 12, 81, 374, 375, 382-384 ЦПК України апеляційний суд

ухвалив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 жовтня 2025 року, залишити без змін. 

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 квітня 2026 року.

Головуючий: 

Судді: