Справа №: 343/185/26 
Провадження №: 2/343/352/26 
Р І Ш Е Н Н Я
I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 квітня 2026 року м.Долина 

Долинський районний суд Iвано-Франкiвської областi в складi:
головуючого судді – Тураша В. А.,
секретаря- Лукань О.З.
розглянувши у відкритому судовому засiданнi в залі Долинського районного суду Івано-Франківської області в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд –
В С Т А Н О В И В :
Позивач ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» звернувшись в Долинський районний суд Івано-Франківської області 30.01.2026, через систему «Електронний суд», з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, просить ухвалити рішення, яким: 
стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором №2610927 від 04.07.2020 в загальному розмірі 49200 грн.
стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова к омпанія «Кредит-Капітал» сплачений судовий збір в сумі 2 662,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу 8 000,00 грн. 
Свої вимоги мотивує тим, що 04.07.2020 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання споживчого кредиту №2610927, відповідно до умов якого відповідачці було надано грошові кошти у розмірі 15000 грн на умовах визначених кредитним договором, а позичальниця зобов`язалася повернути кредит та проценти за користування кредитом на умовах та в терміни, що визначені договором.
Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме:
надало відповідачці грошові кошти в обсязі та у строк визначений умовами кредитного договору.
Однак, відповідачка не виконала належним чином умов кредитного договору.
Згідно п. 2.1. договору про надання споживчого кредиту, кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами
платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем Товариству з метою отримання кредиту.
Оскільки, термін повернення кредиту у повному обсязі настав, а заборгованість за кредитним договором у встановлений строк не була погашена, у зв`язку з чим ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» вимушене звернутись із даним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у судовому порядку з метою захисту та поновлення порушених прав, а саме: повернення кредитних коштів, відсотків та комісії у зв`язку із неналежним виконанням позичальником зобов`язання за кредитним договором.
Станом на дату подання позову заборгованість відповідачки перед позивачем становить 49200 грн, а саме:
заборгованість за тілом кредиту – 15000 грн;
заборгованість за процентами – 34200 грн.
26.02.2021 ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», керуючись главою 47 ЦК України, уклали Договір відступлення прав вимоги № ККАУ-21042021.
Згідно вищевказаного Договору, та у відповідності до ст. 512 ЦК України, ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Авентус Україна», включно і до ОСОБА_1 за кредитним договором №2610927 від 04.07.2020.
На підставі наведених обставин, просять суд стягнути з відповідачки ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №2610927 від 04.07.2020 в загальному розмірі 49200 грн, а також судові витрати: сплачений судовий збір в розмірі 2662.40 грн та 8000,00 грн витрат на правничу допомогу (а.с.1-5) .
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.01.2026 цивільна справа № 343/185/26 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, передана на розгляд судді Турашу В.А. (а.с.59).
Ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 02.02.2026 відкрито спрощене провадження у справі № 343/185/26 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, з повідомлення сторін .
Роз`яснено сторонам їх право заявити відвід судді з підстав, передбачених ст. 36 ЦПК України, протягом десяти днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі. 
Встановлено відповідачу строк п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзиву на позов, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, а також доказів, що підтверджують обставини, на яких грунтуються його заперечення, якщо такі докази не надані позивачем, і документу, що підтверджує надіслання (надання) відзиву та доданих до нього доказів позивачу.
Встановлено позивачу п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, копія якої одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам справи.
Відповідач не пізніше п`яти днів з дня отримання відповіді позивача на відзив, до початку розгляду справи по суті, має право підготувати заперечення на відповідь на відзив, та направити позивачу й суду з підтвердженням такого направлення учасникам справи.
Роз`яснено учасникам справи, що подання заяв по суті справи (позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення є їхнім правом. У разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (а.с.37). 
Відповідачка ОСОБА_1 04.03.2026, подала в Долинський районний суд відзив на позовну заяву про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому зазначила, що ознайомившись із позовною заявою, вважає такий позов безпідставний та необгрунтований, виходячи з наступного:
Щодо недоведеності факту належного укладення кредитного договору:
Позивач у позовні заяві посилається на укладення електронного Договору №2610927
від 04.07.2020 між ТОВ «Авентус Україна», правонаступником якого є позивач
та відповідачкою.
Однак, до матеріалів справи долучено лише копію Договору та довідку про ідентифікацію
відповідачки, у якій зазначено її ПІБ, дату народження, РНОКПП.
У договорі зазначено, що він підписаний електронним підписом за допомогою
одноразового ідентифікатора, який нібито був надісланий на номер телефону відповідачки
о 19:39:55. Водночас у документах одночасно зафіксовано “підписання”: Договору, Паспорта
споживчого кредиту Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про
споживчий кредит (Стандартизована форма) (наявний у матеріалах справи); Графіка платежів
до договору про надання споживчого кредиту № 2610927 від 04.07.2020, Додаток № 1 до
Договору (наявний у матеріалах справи) тією ж секундою, що технічно унеможливлює
фактичне ознайомлення та підписання договору відповідачкою.
Також, відсутні підтверджувальні технічні дані, лог-файли системи, ІР-адреса, дані
пристрою, підтвердження введення SМS-коду, що дозволяють достовірно встановити факт
підписання Договору.
Відсутні докази, що відповідачка фактично застосувала одноразовий електронний підпис
для підписання саме цього Договору. Відповідачка не підписувала Договір № 2610927 про
надання споживчого кредиту від 04.07.2020 саме в тій редакції, в якій позивачем надано
письмового доказу.
Саме по собі подання роздрукованої копії тексту договору не є доказом його підписання
відповідачкою.
Відсутні належні докази отримання акцепту саме від відповідачки та її свідомого
волевиявлення.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір
вважається укладеним лише за умови підтвердження акцепту у встановленому порядку.
Сам по собі запис про одноразовий ідентифікатор та дані відповідачки не є доказом
фактичного підписання договору.
Таким чином, немає жодного доказу, що одноразовий електронний підпис та
ідентифікатор відповідачки прив`язані саме до цього Договору, і що Договір дійсно укладено
з її волі та знанням змісту умов.
Отже, факт належного укладення Договору відповідачкою не підтверджений належними
та допустимими доказами, а тому позовні вимоги щодо виконання цього Договору
є необгрунтованими.
Позивач стверджує, що кредитні кошти у розмірі 15 000 грн були перераховані на
платіжну картку відповідачки.
Разом з тим номер картки зазначений не повністю (із зірочками) (абзац 9 сторінки 3
позову): « НОМЕР_1 »; відсутні банківські виписки; відсутні первинні платіжні
документи; відсутні докази, що ця картка належала саме відповідачці на момент
перерахування коштів; надано лише повідомлення від ТОВ ФК «Вей Фор Пей»,
яке адресоване 16.12.2025 ТОВ «Авентус Україна», а не його правонаступнику, котрий
є позивачем; довідка підтверджує лише факт перерахування коштів від Авентус Україна на
картку з частково вказаним номером, але не підтверджує, що кошти були надані відповідачці
саме на підставі кредитного договору.
Отже, позивач не надав належних та допустимих доказів фактичного надання кредитних
коштів відповідачці, а тому вимога про стягнення суми кредиту є необгрунтованою.
З додатка №1 Договору (наявний у матеріалах справи) вбачається, що у день видачі
кредиту вже було визначено 8122,50 грн процентів. Відтак, сума до повернення сформована
наперед незалежно від фактичного строку користування.
Тобто проценти фактично були капіталізовані та визначені одразу повністю, що
суперечить природі процентів як плати за фактичне користування коштами.
Це свідчить про прихований характер фінансового навантаження та може розцінюватися
як несправедливі умови договору зі споживачем.
Незважаючи на те що позивачем надано розрахунок заборгованості із зазначенням періодів
та ставок, сам по собі арифметично правильний розрахунок не свідчить про правомірність
такого нарахування.
Нарахування процентів у розмірі 1,9 % на день (що становить 695,40 % річних) є явно
надмірним та таким, що суперечить принципам розумності та справедливості, закріпленим у
ст. 509 ЦК України.
Крім того, позивачем не доведено правомірність нарахування процентів після спливу
строку кредитування та факт погодження відповідачкою продовження строку користування
кредитом.
За таких обставин заявлений розмір процентів є неспівмірним та підлягає зменшенню
судом.
Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність становить 3 роки.
Перебіг позовної давності починається з моменту, коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права (ст. 261 ЦК України).
Оскільки строк виконання зобов`язання настав 03.08.2020, позовна давність спливла
04.08.2023.
Позов подано після спливу встановленого законом строку.
Відповідач заявляє про застосування наслідків спливу позовної давності відповідно до ст.
267 ЦК України.
Сплив позовної давності є самостійною та безумовною підставою для відмови у
задоволенні позову.
Позивач просить стягнути: 2 662,40 грн судового збору та 8 000 грн витрат на професійну
правничу допомогу.
Витрати на правничу допомогу є необгрунтованими та неспівмірними.
Позивач наводить орієнтовний розрахунок: усна консультація - 30 хв.; ознайомлення з
матеріалами - 2 год.; погодження правової позиції - 30 хв.; складання позову - 3 год. 30 хв.;
подання позову - 1 дія.
Фактично йдеться про стандартну шаблонну позовну заяву у типовій кредитній справі.
Справи даної категорії є масовими та типовими для фінансових компаній. Позовна заява не
містить складної правової аргументації. Обсяг доказів мінімальний та стандартний.
Сума 8 000 грн при ціні позову 49 200 грн є явно завищеною та непропорційною.
Крім того, відсутні докази фактичної сплати гонорару; платіжні документи; детальний
погодинний розрахунок вартості однієї години роботи; акт приймання-передачі послуг.
Сам по собі договір із адвокатом не підтверджує факту понесення витрат.
Усталена практика Верховного Суду виходить із того, що підлягають відшкодуванню
лише фактично понесені та документально підтверджені витрати. У зв`язку з цим вимога про
стягнення 8 000 грн є передчасною та необґрунтованою (а.с. 49-53).
Представник позивача ТОВ «ФК «Кредит Капітал» - Усенко М.І скористався своїм правом та 09.03.2026 через систему «Електронний суд » подав відповідь на відзив, в якій зазначив, що ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» вважає аргументи наведені у відзиві на позовну заяву безпідставними та такими, що спрямовані на уникнення відповідальності за невиконання зобов`язання за кредитним договором.
У відповідь на твердження відповідачки вважають доцільним наголосити на тому, що кредитний договір № 2610927 від 04.07.2020, що укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Авентус Україна» було підписано за допомогою електронного підпису позичальника (електронний підпис позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора).
Таким чином, кредитний договір підписаний відповідачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачкою не був би укладеним.
Відтак, твердження про незнання та непоінформованість відповідачки щодо укладення та умов договору є безпідставними та такими, що спрямовані на уникнення відповідальності за невиконане зобов`язання.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ч.12 ст. 11 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Відповідь про прийняття пропозиції про укладання цього Кредитного договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення Товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається Товариством електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефонний номер позичальника або передається іншим чином засобами зв`язку вказаними позичальником під час реєстрації особистого кабінету, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/ електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Після укладення цей кредитний договір розміщується в Особистому кабінеті позичальника.
Укладення кредитодавцем кредитного договору з позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню кредитодавцем ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки. Цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі.
Перед підписанням кредитного договору відповідачка мала змогу ознайомитись з правилами надання кредитних коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту та дослідити всі деталі та умови кредитного договору.
В матеріалах справи наявна довідка про ідентифікацію клієнта, яка підтверджує, що клієнт ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , з якою укладено договір № 2610927 від 04.07.2020, отримала одноразовий ідентифікатор С382892 та вказано номер телефону, на який відправлено ідентифікатор. Крім того, у довідці про ідентифікацію передбачено усі персональні дані відповідачки, зокрема РНОКПП та дату народження, що дає можливість його ідентифікувати. 
За вказаними у довідці про ідентифікацію відомостями можна точно встановити, кому саме було надіслано одноразовий ідентифікатор та ким підписано кредитний договір №2610927 від 04.07.2020. Це однозначно підтверджує, що відповідачка була належним чином ідентифікована, отримала одноразовий ідентифікатор та використала його для підтвердження своєї згоди на умови договору.
Мобільний номер телефону відповідачки, який був зазначений у відзиві на позовну заяву збігається з номером телефону який зазначено у кредитному договорі та довідці про ідентифікацію, що додатково підтверджує укладення кредитного договору між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 .
Електронний договір відповідає вимогам ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг». Оскільки він має всі обов`язкові реквізити, дозволяє ідентифікувати відповідачку як суб`єкта, що його підписав, і є доступним для перегляду та збереження. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором виконує функцію обов`язкового реквізиту електронного документа, який дозволяє ідентифікувати підписанта.
З огляду на це, можна дійти висновку, що дотримано всіх умов правомірності кредитного договору № 2610927 від 04.07.2020, передбачених законодавством. Слід зазначити і те, що при його укладанні ОСОБА_1 був наданий також і графік платежів за даним кредитним договором, який відображає актуальні відомості щодо погашення заборгованості.
ОСОБА_1 свідомо звернулась до ТОВ «Авентус Україна » з метою отримання кредитних коштів та згідно умов договору підтвердила, що повністю розуміє всі умови договору, свої права та обов`язки за договором і погоджується з ними та прийняла на себе зобов`язання сплатити отримані кошти згідно умов кредитного договору.
Твердження відповідачки про відсутність ідентифікації та неукладеності договору спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, які додані до позовної заяви.
Щодо позиції відповідачки про відсутність належних доказів про перерахування коштів.
Враховуючи позицію, викладену у відзиві на позовну заяву про стягнення заборгованості, відповідачкою вказано, що позивачем не надані належні докази, а саме: первинні документи, що передбачені ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та за якими можливо встановити факт дійсного перерахування та отримання коштів відповідачем, а також впевнитись в дійсній сумі заборгованості, позивачем не наданий детальний розрахунок заборгованості, а за відсутності вказаного доказу не можливо встановити правильність нарахування заборгованості, відповідно, сума, заявлена позивачем до стягнення є необґрунтованою.
З огляду на це, слід врахувати що надана позивачем картка обліку договору (розрахунок заборгованості) містить деталізовані щоденні нарахування процентів, комісій та штрафів, що дозволяє встановити рух коштів та розмір заборгованості. Цей документ містить усі необхідні відомості для ідентифікації боргу за цим конкретним кредитним договором, включаючи відомості про позичальника та номер і дату кредитного договору. Крім цього, позивачем було надано до суду першої інстанції усі кредитні документи, які позивачем було отримано від первісного кредитора на підтвердження заборгованості за даним кредитним договором. У сукупності з відомістю, ці документи дозволяють повною мірою встановити умови кредиту та нарахування заборгованості згідно кредитного договору № 2610927 від 04.07.2020.
Відповідачкою, у свою чергу не було надано жодних власних контррозрахунків на спростування наявності та розміру заборгованості.
Надана позивачем засвідчена копія повідомлення про успішне перерахування коштів з протоколом підписання до Договору про споживчий кредит №2610927 від 04.07.2020 містить усі необхідні реквізити, а, отже, може вважатися первинним документом.
ТОВ «Авентус-Україна» не створює окремий рахунок для позичальника, а надає кошти на уже існуючий, а, отже, не може мати доступу до таких рахунків для того, аби отримати інформацію щодо вчинених фінансових операцій. З огляду на дану умову договору, кошти ОСОБА_1 були перераховані на банківську картку, яка була зазначена саме Відповідачкою.
Позивачем було надано належні докази на підтвердження заборгованості ОСОБА_1 . Кредитор не отримує повні реквізити банківської картки, які необхідні для здійснення операцій по карті через Інтернет. Для платіжних операцій по картах Товариством використовуються відповідні сертифіковані платіжними системами сервіси. Захист реквізитів карт у базах даних таких сервісів відповідає міжнародному стандарту PCI DSS. У зв`язку з чим вищезазначене повідомлення не містить повних реквізитів банківської картки.
Щодо нарахування процентів, та їх нарахування після закінчення строку кредитування.
Нарахування здійснювалося у суворій відповідності до умов, які сторони визначили як обов`язкові.
Заявлена сума процентів є математичним результатом виконання умов п. 1.5 та п. 3.1 Договору за весь період фактичного користування грошима, а її розмір був відомий відповідачці ще до отримання коштів із Паспорта кредиту.
Таким чином, можна зробити висновок, що ОСОБА_1 усвідомлювала можливість нарахування відсотків та можливою сумою заборгованості та погоджувалась з її розміром.
Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі та надав ОСОБА_1 грошові кошти. Відповідачка у свою чергу порушила умови договору, відповідно до яких зобов`язувалася погашати кредит та проценти за користування ним на умовах та в порядку, визначених договором.
Отже, підписуючи даний договір відповідачка погодилася з нарахуванням відсотків та була ознайомлена з таблицею обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит.
Щодо строків позовної давності.
02.04.2020 набув чинності Закон України від 30.03.2020 № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з подальшими змінами, з 12.03.2020 до 22.05.2020 на всій території України встановлений карантин.
Дію карантину неодноразово було продовжено на всій території України, востаннє постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2023 № 383 до 30 червня 2023 року.
Крім того, п.19 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559,681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.
З урахуванням вказаних «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, а також того факту, що станом на день розгляду вказаної справи термін дії воєнного стану продовжений, позивачем не пропущено строк для звернення з вказаним позовом до суду.
Щодо стягнення витрат на правову допомогу з відповідача.
ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» понесено витрати в сумі 8 000,00 грн на професійну правничу допомогу АО «Апологет» на підставі Договору про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01.07.2025 та замовлення до вказаного Договору, що підтверджується детальними описами наданих послуг, актами наданих послуг правової (правничої) допомоги (докази містяться в матеріалах справи).
Предстаником позивача було додано низку документів на підтвердження надання професійної правничої допомоги, представником позивача долучено до позовної заяви копію детального опису наданих послуг за Договором про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01.07.2025 .
Витрати на правову допомогу в розмірі 8000 грн не є завищеними, оскільки відповідають ринковій вартості юридичних послуг та є обґрунтованими з урахуванням складності справи, часу, витраченого представником Товариства, та необхідності дотримання всіх процесуальних вимог. 
Ця сума включає аналіз правової ситуації, підготовку позовної заяви, збирання та оформлення доказів, а також юридичні консультації. Відповідно до судової практики, витрати на правову допомогу компенсуються в розумних межах, а 8000 грн є пропорційними вартості роботи фахівця та обсягу наданих послуг.
Розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у Договорі у вигляді фіксованої суми не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу.
Щодо стягнення витрат на правову допомогу з позивача.
Згідно опису сум, вказаному у відзиві, можна дійти висновку, що понесені відповідачкою витрати на професійну правничу правову допомогу не відповідають критеріям розумності та не є співмірними із складністю справи та виконаними адвокатом роботами.
Слід також наголосити, що відзив наданий відповідачкою складається з інформаційного змісту, що охоплює здебільшого загальні питання щодо сутності кредитного договору та інформацію щодо надання професійної юридичної допомоги.
Представником відповідачки не надано жодних документів, які підтверджують витрати понесені відповідачкою: акт наданих послуг, детальний опис виконаних робіт та договір про надання правової (правничої) допомоги, окрім ордеру на надання правничої допомоги.
На думку позивача, витрати, понесені відповідачкою на професійну правничу допомогу та докази на підтвердження цього, наявні в матеріалах справи, не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з позивача,
адже цей розмір має відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
До того ж, позивач вважає, що фактично за своєю природою дані послуги не носять у собі надскладний характер виконаної роботи, а тому, зазначені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн є завищеними та належним чином не обґрунтованими, що суперечить принципу розподілу судових витрат.
З іншими аргументами Відповідачки ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» не погоджується та вважає, що докази додані до матеріалів справи є достатніми для вирішення справи по суті (а.с.67-74).
Ухвалою Долинського районного суду про витребування доказів від 09.03.2026 клопотання представника позивача ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» про витребування доказів - задоволено.
Витребувано у Монобанка (емітент Акціонерне товариство «Універсал Банк»)   (04082, місто Київ, вулиця Автозаводська, будинок, 54/19 , Код ЄДРПОУ 21133352) інформацію:
Чи належить банківська карта з прихованим номером № НОМЕР_1 ОСОБА_1 ?;
Чи була успішною транзакція, здійснена 04.07.2020, на банківську картку № НОМЕР_1 в сумі 15000 грн?;
Чи були зараховані грошові кошти за цією транзакцією на відповідний рахунок власника банківської карти № НОМЕР_1 ?;
Чи проводилась верифікація особи власника банківської карти № НОМЕР_1 ?. 
Клопотання відповідачки ОСОБА_1 про витребування доказів – задоволено.
Витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» (79029, м Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1, корп. 28, 4-й поверх, код ЄДРПОУ 35234236) оригінал електронного доказу - Договору про надання споживчого кредиту №2610927 від 04.07.2020 (а.с.96-98) .
Судове засідання відкладено на 01.04.2026.
Представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» - адвокат Усенко М.І. (копія ордеру серії ВС №1381377 а.с.28) в судове засідання не з`явився, хоч про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений судом, у відповіді на відзив та заяві на виконання вимог ухвали суду просить розгляд справи здійснювати за відсутності представника позивача (а.с. 74, 102).
Відповідачка ОСОБА_1 , в судове засідання не з`явилася, хоч про дату, час та місце слухання справи була повідомлена у встановленому Законом порядку про що свідчить оголошення на офіційному сайті Долинського районного суду Івано Франківської області про розгляд справи (а.с.40) та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.44). 
Представник відповідачки ОСОБА_1 – адвокат Креховецька Н.М. (ордер серії АТ №1130801 а.с.57) в судовому засіданні 01.04.2026, проведеному в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в системі ЄСІТС ВКЗ за допомогою системи «Електронний суд» , позовні вимоги не визнала, просила відмовити у задоволенні позову ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» у повному обсязі, зіславшись на обставини викладені у відзиві на позов. Після оголошення судом доказів, витребуваних у відповідності до ухвали суду від 09.03.2026, попросила оголосити перерву, що судом було задоволено та відкладено розгляд справи на 03.04.2026.
В судове засідання призначене на 03.04.2026 представник відповідачки адвокат Креховецька Н.М.,не з`явилася, подала через систему «Електронний суд» додаткові пояснення в яких зазначила, що позивачем надано «оригінал» кредитного договору у вигляді файлу на CD-диску.
Разом з тим, такий документ не містить кваліфікованого електронного підпису (КЕП), не містить сертифіката електронного підпису та не дозволяє ідентифікувати особу, яка його підписала.
Сам позивач підтверджує, що підписання здійснювалось одноразовим ідентифікатором, а не КЕП.
Отже, поданий файл не дає можливості достовірно встановити факт підписання договору саме відповідачкою.
Поданий електронний документ не містить технічних засобів перевірки його цілісності та незмінності.
Зокрема, відсутні засоби перевірки автентичності документа, відсутні дані про історію змін та відсутні незалежні підтвердження часу створення та підписання.
За таких обставин неможливо встановити, що наданий документ є саме тим, який був направлений відповідачці під час укладення договору.
Не виключається можливість його формування або зміни після виникнення спору.
Надані позивачем LOG-файли є внутрішніми даними позивача, не містять технічних параметрів (IP-адреса, пристрій, геолокація), не підтверджують особу користувача та не підтверджені незалежними джерелами.
Таким чином, вони не можуть вважатися належним доказом укладення договору саме ОСОБА_1 .
До тогож, LOG-файли та картка обліку договору (розрахунок заборгованості) не є первинними документами, не містять підписів відповідальних осіб, сформовані позивачем в односторонньому порядку та не підтверджені іншими доказами.
Відтак, вони не можуть підтверджувати ні факт укладення договору, ні розмір заборгованості.
Позивач посилається на підписання договору одноразовим ідентифікатором (SMS-кодом). На підтвердження чого позивачем усюди ж зазначається просто номер телефону.
Разом з тим сам по собі номер телефону не ідентифікує особу, відсутні докази, що саме відповідачка отримала та використала код, а також відсутні докази належності номера телефону відповідачці на момент укладення договору.
Таким чином, належна ідентифікація відповідачки не доведена позивачем повністю.
Судом витребувано інформацію з банку про зарахування коштів у сумі 15 000 грн на рахунок відповідача.
Разом з тим зазначені докази отримані судом, а не надані позивачем, що свідчить про недоведення позивачем своїх вимог належними доказами.
Крім того факт зарахування коштів не є доказом укладення кредитного договору, не підтверджує волевиявлення ОСОБА_1 та не доводить погодження нею умов договору.
Позивач не довів належними та допустимими доказами факт укладення договору саме відповідачкою.
А також не довів належну ідентифікацію саме ОСОБА_1 та її погодження з умовами договору.
Просить у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Кредит-Капітал» про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити повністю.
Розгляд справи 03.04.2026 проводити без участі ОСОБА_1 та її представниці - адвокатки Креховецької Н.М. (а.с.124-125).
Суд, вислухавши пояснення представника відповідачки, дослідивши позовну заяву, відзив на позовну заяву про стягнення заборгованості за кредитним договором, відповідь на відзив, додаткові пояснення, оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, вважає, що в матеріалах справи достатньо даних, для вирішення спору. Даний позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного: 
Ч.1, 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах 
змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до вимог ч.ч. 1.2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Положеннями ч.1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно зі ст.640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 642 ЦК України, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до вимог ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах а на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).
В ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір – це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 Закону, є оригіналом такого документа.
Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Порядок отримання кредитних коштів є наступним: вибирається сума коштів, яку позичальник бажає взяти у кредит та строк на який береться такий кредит; оформлюється заявка; обирається персональний логін і пароль для входу в Особистий Кабінет, при підписанні документів на телефонний номер Клієнта, направляється повідомлення з одноразовим ідентифікатором у вигляді коду, який Клієнт зобов`язаний ввести на веб-сторінці (далі - «електронний підпис одноразовим ідентифікатором»), Електронний підпис одноразовим ідентифікатором як аналог власноручного підпису є підтвердженням особи Клієнта, при цьому, Сторони домовилися, що всі документи щодо надання Кредиту підписуються Клієнтом з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором; проходиться погодження та перевірка банківської карти; у разі прийняття рішення про отримання кредиту Клієнт ознайомлюється з індивідуальною частиною договору про надання фінансового кредиту в Особистому Кабінеті, у разі згоди із запропонованими умовами кредитування, Клієнт підписує індивідуальну частину договору за допомогою отриманого одноразового ідентифікатора; отримуються кошти на розрахункову карту позичальника.
Тобто, укладання угоди без заповнення заявки клієнтом є неможливим.
Згідно з ч. 2 ст. 11 Закону , електронний договір, крім визначених Цивільним кодексом України істотних умов для відповідного виду договору, може містити інформацію про: технологію (порядок) укладення договору; порядок створення та накладання електронних підписів сторонами договору; можливість та порядок внесення змін до умов договору; спосіб та порядок прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту); порядок обміну електронними повідомленнями та інформацією між сторонами під час виконання ними своїх зобов`язань; технічні засоби ідентифікації сторони; та ін.
Таким чином, Законом визначено, що саме договором оферти визначається технологію (порядок) укладення договору, порядок створення та накладання електронних підписів сторонами договору, спосіб та порядок прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту), технічні засоби ідентифікації сторони.
Згідно зі ст. 12 Закону, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Тобто, норми чинного законодавства передбачають одразу декілька способів підписання електронного правочину, один з яких за допомогою одноразового ідентифікатора.
Верховний Суд у справі № 561/77/19 від 16.12.2020 зазначив: «Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України.) Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним у письмовій формі. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом 
України «Про електронну комерцію». Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі».
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 9 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 7 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19.
Таким чином, електронна форма договору прирівнюється до письмової, проте з певними особливостями щодо укладення таких договорів. Сторони вільні обрати форму правочину, в т.ч. електронну. Тож електронний договір не може бути визнаний недійсним виключно через те, що він має електронну форму.
Також, Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 524/5556/19 від 12.01.2021 дійшов такого висновку: «Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової 
послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами».
Подібна правова позиція міститься і у постанові Верховного Суду у справі № 127/33824/19 від 07.10.2020.
Ч.2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Згідно з ч.1 ст.1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Відповідно до положень ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом."
Згідно Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15 "...заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом... боржник, який не отримав повідомлення про передачу прав вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору... неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі".
Суд встановив, що 04.07.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір №2610927 про надання споживчого кредиту. 
На виконання ухвали суду про витребування доказів від 09.03.2026 представником позивача до матеріалів справи долучено CD-R диск, який містить електронний файл договору №2610927 про надання споживчого кредиту від 04.07.2020, а також LOG-файл укладення вказаного електронного договору. Оцінюючи зазначені докази у їх сукупності, суд виходить із того, що відповідно до положень ЦПК України електронними доказами є інформація в електронній формі, зокрема електронні документи та інші дані, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи, і можуть подаватися до суду на відповідних носіях інформації. При цьому оригіналом електронного документа є його первинний електронний примірник із обов`язковими реквізитами, що узгоджується також із положеннями Закон України «Про електронні документи та електронний документообіг». Наявний на диску LOG-файл укладення договору містить технічні відомості щодо процесу його підписання (зокрема дату, час, ідентифікаційні дані та послідовність дій сторін), що дає можливість перевірити факт укладення електронного правочину та його автентичність. Таким чином, CD-R диск у даному випадку є лише матеріальним носієм інформації, тоді як розміщені на ньому електронний файл договору та LOG-файл у їх сукупності підтверджують факт укладення договору та є оригіналом електронного документа і належними та допустимими доказами у справі (а.с.108).
Відповідно до п.п.1.1, 1.2, 1.3, 1.4, 1.5 договору, укладення цього Договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через Веб-сайт або мобільний додаток. Електронна ідентифікація споживача здійснюється при вході споживача в Особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до Особистого кабінету. При цьому, споживач самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до Веб-сайту/ІТС Товариства.
На умовах, встановлених договором, Товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором.
Сума кредиту (загальний розмір) складає 15000,00 грн. Тип кредиту – кредит. Строк кредиту 30 днів. Дата повернення кредиту вказується в Графіку платежів, що є додатком №1 до цього договору. Тип процентної ставки-фіксована. Стандартна процентна ставка 1,90 % в день (п. 1.5.2 договору).
Згідно з п.2.1. договору, кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем Товариству з метою отримання кредиту.
Відповідно до п.3.1 договору, нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, але не більше 90-та календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод “факт/факт”.
Згідно п.п. 6.1,9.6, 9.8 договору, повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно Графіка платежів, а у випадку якщо відбулося продовження строку користування кредиту, не пізніше дня, що є новою датою повернення кредиту та відображається Споживачу в Особистому кабінеті.
Цей договір укладається шляхом направлення його тексту підписаного зі сторони Товариства аналогом власноручного підпису уповноваженої особи Товариства та відтиску печатки Товариства, що відтворені засобами копіювання, в Особистий кабінет споживача, для ознайомлення та підписання. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом споживача, що відтворений шляхом використання Споживачем одноразового ідентифікатора, який формується для кожного разу використання та направляється споживачу на номер мобільного повідомлення останнім Товариству в ІТС Товариства, зазначений в цьому Договорі. Введення споживачем коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього Договору вважається направленням Товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього договору.
Споживач підтверджує, що він ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, ТОВ «Авентус Україна», що розміщені на
Веб-сайті та затверджені наказом №53-ОД від 16.01.2020 , повністю розуміє їх, погоджується з ними і зобов`язується неухильно їх дотримуватися.
Договір № 2610927 про надання споживчого кредиту підписаний позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором C382892 та засвідчено кредитодавцем із позначкою часу. Позичальниця також вказала свої паспортні дані, місце проживання, ідентифікаційний номер, контактні дані третьої особи (а.с.12-14) .
Додатком №1 до Договору про надання споживчого кредиту №2610927 від 04.07.2020 сформовано графік платежів за договором про споживчий кредит №2610927 від 04.07.2020, відповідно до якого сторонами погоджено суму кредиту в розмірі 15000,00 грн, проценти за користування кредитом в розмірі 8122,50 грн, Разом до оплати – 23122,50 грн (з.с.а.с.13).
В Паспорті споживчого кредиту зазначена: інформація про кредитодавця, основні умови кредитування, інформація щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту. Зазначено, що дата надання інформації 04.07.2020 та є актуальною до 05.07.2020. Даний паспорт споживчого кредиту підписаний ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором C382892 (з.с.а.с.13-а.с.14).
Довідкою про ідентифікацію підтверджено, що клієнт ОСОБА_1 , яка ідентифікована ТОВ «Авентус Україна», підписала договір про споживчий кредит №2610927 від 04.07.2020 шляхом введення одноразового ідентифікатора C382892, який направлений 2020.07.04 о 19:39:55 на мобільний телефон +3 НОМЕР_3  (а.с.15). Вказаний номер телефону зазначений відповідачкою і в договорі про надання споживчого кредиту №2610927 від 04.07.2020, в якому також зазначені її інші особисті дані (номер паспорта, ідентифікаційний номер, місце проживання.
У постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 910/5226/17 зазначено, що при здійсненні безготівкових розрахунків допускаються розрахунки із застосуванням платіжних доручень, акредитивів, розрахункових чеків, розрахунки за інкасо, а також інші розрахунки, передбачені законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту; безготівкові розрахунки провадяться через банки, інші фінансові установи (далі - банки), в яких відкрито відповідні рахунки, якщо інше не випливає із закону та не обумовлено видом безготівкових розрахунків.
Встановивши, що без отримання смс-повідомлення, без здійснення входу на вебсайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачкою не був би укладений, суд вважає, що укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідачки, цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21).
Відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» цей правочин вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Вищевикладене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 14.06.2022 по справі № 757/40395/20-ц.
ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання за договором №2610927 про надання споживчого кредиту від 04.07.2020 виконало у повному обсязі та 04.07.2020 надало відповідачці кредит у розмірі 15000,00 грн шляхом перерахунку на маску картки № НОМЕР_4 , що підтверджується листом ТОВ «ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» ( а.с.16) . 
Згідно з карткою обліку Договору (розрахунок заборгованості) за укладеним договором, заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «Авентус Україна» за договором №2610927 від 04.07.2020 складає 49200,00 грн. Заборгованість за тілом кредиту становить – 15000,00 гривень. Заборгованість за відсотками становить – 34200,00 гривень (а.с.17-21).
Згідно відповіді №БТ/Е-10563 від 28.03.2025 наданої АТ «Універсал Банк» на виконання ухвали про витребування доказів Долинського районного суду Івано-Франківської області від 09.03.2026 – на ім`я ОСОБА_1 банком було емітовано картку № НОМЕР_5 . 
04.07.2020 була успішна транзакція в сумі 15000,00 грн на платіжну картку № НОМЕР_5 , банком-емітентом якої є АТ «Універсал Банк».
04.07.2020 на платіжну картку № НОМЕР_5 , було зарахування коштів у сумі 15000,00грн.
Додатково повідомляють, що кошти зараховувались не по реквізитам, а через платіжну систему, тому у Банку відсутня інформація, щодо призначення та рахунків відправників.
Верифікація особи власника банківської картки № НОМЕР_5 була проведена згідно з регламентом Банку (а.с.112).
Щодо доводів відповідачки про те, що докази зарахування коштів були витребувані судом, а не подані позивачем, що свідчить про не доведення позивачем своїх вимог, то суд зазначає, що відповідно до принципу змагальності та активної ролі суду у встановленні обставин справи, суд має право витребовувати докази, а їх джерело не впливає на їх допустимість та належність.
Сам по собі факт того, що відповідні докази були отримані судом, не свідчить про недоведеність позовних вимог.
За вищенаведених обставин в їх сукупності, суд відхиляє доводи сторони відповідачки, які ставлять під сумнів укладення 04.07.2020 відповідачкою ОСОБА_1 договору 2610927 про надання споживчого кредиту від 04.07.2020.
Договір №2610927 про надання споживчого кредиту від 04.07.2020 між ОСОБА_1 та ТОВ «Авентас Україна» укладено в електронній формі відповідно до положень ст. 205, 207, 639, 642, 644 Цивільного кодексу України та Закону України «Про електронну комерцію».
Відповідачка здійснила всі дії, які відповідно до законодавства вважаються акцептом пропозиції (оферти) - а саме: заповнила заявку в особистому кабінеті; підтвердила волевиявлення одноразовим ідентифікатором (SMS-кодом); зазначила реквізити власної банківської картки, на яку надалі кредитодавцем було перераховано кошти.
Умовами договору передбачено, що підписання його одноразовим ідентифікатором прирівнюється до письмової форми правочину. Тому твердження про відсутність письмового договору суперечить приписам ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» та усталеній судовій практиці Верховного Суду.
Щодо доводів про відсутність гарантій незмінності електронного документа, суд зазначає, що такі твердження є припущеннями, оскільки відповідачкою не надано жодних доказів втручання у відповідний електронний документ або його зміни після створення.
Відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства, припущення не можуть бути покладені в основу судового рішення.
Як вбачається з умов укладеного кредитного договору, кошти надаються позичальниці в безготівковій формі на банківську картку позичальника. Таким чином, перерахування коштів на платіжну картку відповідачки за укладеним нею 04.07.2020 договором кредиту було здійснено шляхом переказу коштів у безготівковій формі, видаткові касові ордери на суму переказу не складаються. Відтак, доводи відповідачки з посиланням на відсутність «первинних бухгалтерських документів», які б свідчили про отримання відповідачкою кредитних коштів, також до уваги прийматися не можуть.
Пунктами 62, 63 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75, встановлено, що виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту; виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта.
Про «первинність» банківської виписки говорить ст. 336 розд. І Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України від 12.04.2012 № 578/5.
Ч.4 ст. 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.
Так, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 25.05.2021 по справі № 554/4300/16-ц зробив висновок, що «банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором».
Суд відхиляє покликання сторони відповідачки про те, що позивачем не надано первинних бухгалтерських документів щодо видачі кредиту, оскільки ТОВ «Авентус Україна» не є банківською установою та здійснює перерахування кредитних коштів на вже відкритий рахунок та картку, зазначену позичальником при заповненні даних на сайті для отримання кредиту, тож Товариство позбавлено можливості надати відповідну банківську виписку. Позивачем надані докази перерахування ОСОБА_1 , кредитних коштів за допомогою ТОВ ФК «Вей Фор Пей», та відповідачкою не спростовано отримання таких коштів.
Доводи відповідачки та її представника щодо того, що проценти за користування кредитом були «нараховані наперед» та фактично капіталізовані у день укладення договору, суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.
Як вбачається з умов договору, зокрема п. 3.1, нарахування процентів здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кожен день користування кредитом, виходячи із фактичної кількості днів користування, тобто за принципом «факт/факт». Отже, проценти є платою саме за фактичне користування кредитними коштами, а не фіксованою сумою, що підлягає безумовній сплаті незалежно від строку користування.
Зазначена у Додатку №1 до договору (графіку платежів) сума процентів у розмірі 8 122,50 грн є розрахунковою величиною, яка визначена сторонами виходячи з погодженого строку кредитування (30 днів) та встановленої процентної ставки, і відображає орієнтовну загальну вартість кредиту за умови належного виконання договору. Такий розрахунок відповідає вимогам Закон України «Про споживче кредитування» щодо обов`язку кредитодавця повідомити споживача про загальну вартість кредиту та всі платежі за ним до моменту укладення договору.
Сам по собі факт зазначення у графіку платежів загальної суми процентів на весь строк кредитування не свідчить про їх фактичне нарахування у день видачі кредиту чи їх капіталізацію, оскільки реальне нарахування процентів відбувається щоденно відповідно до умов договору та залежить від фактичного строку користування кредитом і виконання зобов`язань позичальником.
Таким чином, наведені відповідачкою доводи про «прихований характер фінансового навантаження» та несправедливість умов договору не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду та спростовуються змістом укладеного сторонами договору і наданими доказами.
Доводи відповідачки та її представника щодо завищеності процентної ставки та необхідності зменшення розміру нарахованих процентів суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.
Суд встановив, що умовами договору №2610927 від 04.07.2020 сторони погодили фіксовану процентну ставку у розмірі 1,90 % на день, що прямо передбачено п. 1.5.2 договору. Вказана умова була доведена до відома відповідачки до моменту укладення договору, що підтверджується, зокрема, Паспортом споживчого кредиту, підписаним електронним підписом відповідачки, а також фактом акцепту умов договору шляхом введення одноразового ідентифікатора.
Відповідно до статей 626, 627, 628, 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, визначенні його умов та зобов`язані виконувати взяті на себе зобов`язання належним чином. Сам по собі розмір процентної ставки, погоджений сторонами, не може бути підставою для визнання її неправомірною за відсутності доказів порушення імперативних норм закону на момент укладення договору.
Посилання відповідачки на те, що ставка у розмірі 1,90 % на день є «надмірною» та суперечить принципам розумності і справедливості, не може бути підставою для втручання суду в договірні відносини сторін, оскільки на момент укладення спірного договору законодавством не було встановлено граничного розміру процентної ставки за споживчими кредитами такого виду.
Щодо посилань відповідачки на Закон України від 22.11.2023 № 3498-ІХ, яким внесено зміни до Закон України «Про споживче кредитування», суд зазначає, що вказаний Закон набрав чинності 24.12.2023, тобто після укладення сторонами спірного договору від 04.07.2020.
Відповідно до ст. 58 Конституція України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Оскільки спірні правовідносини виникли на підставі договору, укладеного до набрання чинності зазначеними змінами, а нарахування заборгованості здійснено, зокрема, за період до 01.11.2020, такі зміни не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.
Доводи відповідачки про нарахування процентів після спливу строку кредитування також спростовуються умовами договору, зокрема п. 3.1, яким передбачено можливість нарахування процентів у разі прострочення виконання зобов`язання, але не більше 90-та календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення. Нарахування відсотків здійснювалося за період з 04.07.2020 до 01.11.2020 , що відповідає періоду передбаченим п. 3.1 Договору 2610927 про надання споживчого кредиту від 04.07.2020. При цьому відповідачкою не надано доказів погашення заборгованості у встановлений договором строк або заперечень щодо правильності визначеного позивачем періоду нарахування.
Отже, сам по собі арифметично правильний розрахунок заборгованості у поєднанні з умовами укладеного договору та відсутністю доказів їх порушення свідчить про правомірність нарахування процентів.
За таких обставин суд дійшов висновку, що підстави для зменшення розміру процентів як таких, що є неспівмірними чи неправомірно нарахованими, відсутні.
З урахуванням викладеного, надаючи оцінку поданому позивачем розрахунку заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, яким визначено розмір та порядок нарахування відсотків за користування кредитними коштами, суд враховує, що вказаний розрахунок відповідає умовам укладеного між сторонами договору та є належним чином обґрунтованим. При цьому відповідачкою та її представником не подано жодних доказів на спростування наведеного розрахунку
З огляду на викладене, в розрізі даного спору вбачається, що між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачкою ОСОБА_1 , виникли договірні відносини, які регулюються укладеним 04.07.2020 договором №2610927 про надання споживчого кредиту та у зв`язку із неналежним виконанням боржницею умов зазначеного договору, у ТОВ «Авентус Україна», як первісного кредитора за спірними зобов`язаннями виникло право вимоги стягнути з відповідачки заборгованість по кредиту та відсоткам за користування кредитом.
В судовому засіданні встановлено, що вказаний кредитний договір відповідачкою не оспорювався, вона зустрічного позову про визнання вищезгаданого електронного договору недійсним до суду не подавала, цей електронний договір в судовому порядку недійсним не визнавався (доводи і докази про протилежне у матеріалах справи відсутні), а відтак такий (відповідно до ст. 204 ЦК України) є правомірним, а тому підлягає до виконання.
26.02.2021 ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК«Кредит-Капітал» уклали договір відступлення прав вимоги №ККАУ-26022021, 
Відповідно до умов п.п.1.1., 1.2. даного договору, на умовах, встановлених цим Договором, кредитор передає (відступає) новому кредиторові за плату, а новий кредитор приймає належні кредиторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами вказаними у Реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржниками (портфель заборгованості).
Внаслідок передачі (відступлення) портфеля заборгованості за цим договором, новий кредитор заміняє кредитора у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості та відповідно вказаних у реєстрі боржників, та набуває прав грошових вимог кредитора за цими кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань боржників за кредитними договорами.
П.п.6.2.3., 6.2.4. договору відступлення права вимоги передбачено, що права вимоги переходять до нового кредитора з моменту підписання сторонами цього договору, після чого новий кредитор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості.
При цьому виконання новим кредитором та кредитором умов, що визначені цим пунктом, є необхідною та достатньою підставою для оформлення відступлення права вимоги. Додаткового оформлення відступлення права вимоги у цих випадках не вимагається.
Відступлення права вимоги за цим договором здійснюється без згоди боржників (а.с.22-23).
Згідно акту приймання-передачі реєстру боржників від 26.02.2021 до Договору відступлення прав вимоги №ККАУ-26022021 від 26.02.2021 ТОВ «Авентус Україна» передав а ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» прийняв Реєстр Боржників кредитора від 26 лютого 2021 року, складений за формою згідно із Додатком № 1 до Договору. Кількість боржників 4230. Загальна сума заборгованості 62 831 548 грн. 12 коп. (а.с.24)
Платіжна інструкція (безготівковий переказ в національній валюті) №25759 від 26.02.2021 підтверджує факт перерахунку коштів ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» на користь ТОВ «Авентус Україна» як плату за придбання права вимоги згідно договору відступлення прав вимоги №ККАУ-26022021 від 26.02.2021 (з.с.а.с.24). 
Відповідно до витягу з Реєстру боржників до договору прав відступлення ККАУ-26022021 від 26 лютого 2021 року до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за договором №2610927 від 04.07.2020. Загальна сума заборгованості – 49200,00 грн (з.с.а.с. 24).
З аналізу вказаних вище документів випливає, що позивач довів наявність заборгованості у відповідачкиа за Договором №2610927 про надання споживчого кредиту від 04.07.2020 та про своє право вимагати її погашення.
Щодо заяви про застосування строків позовної давності.
Доводи представника відповідачки щодо спливу позовної давності суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.
Відповідно до умов договору строк виконання основного зобов`язання настав 03.08.2020, а перебіг позовної давності розпочався з 04.08.2020.
Разом із тим, при визначенні кінцевої дати спливу позовної давності підлягають застосуванню спеціальні норми законодавства, якими передбачено її продовження.
Відповідно до пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (у редакції Закону №540-IX від 30.03.2020) строки, визначені статтею 257 ЦК України, продовжуються на строк дії карантину.
Карантин, запроваджений постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020, діяв до 30.06.2023.
Отже, перебіг позовної давності був продовжений на весь період дії карантину незалежно від доведення неможливості звернення до суду. Це не зупинення, а саме продовження строку, тобто автоматична законодавча пролонгація.
Тому твердження відповідачки про необхідність доведення впливу карантину на можливість звернення до суду є помилковим та не відповідає змісту вказаної норми.
Перебіг позовної давності розпочався 04.08.2020.
Станом на момент запровадження карантину (12.03.2020) він ще не почався, однак у подальшому діяв протягом усього періоду карантину.
Оскільки карантин тривав до 30.06.2023, то строк позовної давності фактично почав свій повний перебіг після його завершення.
Отже: початок перебігу: 01.07.2023 , трирічний строк спливає: 01.07.2026 
Таким чином, звернення позивача до суду 30.01.2026 здійснено в межах строку позовної давності.
Посилання сторін на пункт 19 Прикінцевих положень ЦК України не впливають на вирішення спору, оскільки навіть без його застосування строк позовної давності не сплив.
Крім того, виключення цього пункту Законом №4434-IX не має значення для вже продовжених строків, оскільки вирішальним є правове регулювання, чинне у період дії відповідних обставин.
Отже, доводи відповідачки про сплив позовної давності ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального права та не враховують спеціальне правове регулювання, встановлене на період дії карантину.
У зв`язку з цим підстав для застосування наслідків спливу позовної давності суд не вбачає.
На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, оскільки ОСОБА_1 скористалася кредитними коштами, свої зобов`язання за договором належним чином не виконала та не представила суду жодних доказів на спростування вимог позивача. З огляду на викладене, з відповідачки на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» слід стягнути грошові кошти за договором про надання споживчого кредиту у сумі 49200,00 грн.
Щодо позовних вимог в частині стягнення судових витрат, суд зазначає наступне:
Згідно з ч.1, п. 1 ч.3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до положень ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у сумі 2662,40 грн (платіжна інструкція (безготівковий переказ в національній валюті) №6239 від 27.01.2026 а.с.7).
Враховуючи що позов в частині вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено в повному обсязі , з відповідачки на користь позивача слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2662,40 грн.
Щодо витрат на правничу допомогу.
Згідно з ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до пункту першого частини третої зазначеної статті, доо витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема: витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до положень ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
За змістом ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який, в свою чергу, врегульовано Главою 63 ЦК України. Зокрема, ст. 903 ЦК України визначено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Разом з тим, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом рішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України).
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України).
Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України).
Відповідно до положень п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову, покладаються на відповідача. 
Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Аналіз зазначених процесуальних норм дає підстави для висновку, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право подати відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Аналогічна правова позиція викладена в додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц.
Отже, підсумовуючи викладене, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16, постанові Верховного Суду від 02.07.2019 у справі №810/795/18 зазначено про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені в установленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
На підтвердження понесених витрат на правничу професійну допомогу представником позивача надано такі документи:
- договір про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01.07.2025, який укладений між ТОВ «ФК«Кредит-Капітал» та адвокатським об`єднанням «Апологет», в якому визначено вартість наданих послуг за 1 кредитну справу в сумі 8000,00 грн (а.с.27); 
копію ордера серії ВС № 1381377 на надання правничої (правової) допомоги ТОВ «ФК«Кредит-Капітал» адвокатом Усенко М.І. від 02.07.2025 (а.с. 28);
акт наданих послуг №59 від 26.01.2026, згідно з яким АО «Апологет» надали ТОВ «ФК«Кредит-Капітал» послуги по справі про стягнення заборгованості за спірним кредитним договором на загальну суму 8000,00 грн (а.с.27);
детальний опис наданих послуг до акту №59 за договором про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01.07.2025 складеного 26.01.2026 , в якому зазначений опис надання послуг та затрачений час: усна консультація клієнта, щодо перспективи та порядку стягнення заборгованості за кредитним договором – 0год 30хв; ознайомлення з матеріалами справи - 2год 00хв; погодження правової позиції клієнта у справі - 0год 30хв; складання позовної заяви з урахуванням правової позиції клієнта – 3год 30хв; подання заяви до суду від імені клієнта – 1шт (з.с.а.с. 27).
Відповідачка ОСОБА_1 у відзиві на позов зазначила, що сума 8000,00грн при ціні позову 49200 грн є явно завищеною та непропорційною (а.с.52).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).
Заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268) (рішення від 23 січня 2014 року у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України»).
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Визначаючи розмір відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує, що заявлені позивачем витрати підтверджуються детальним описом наданих послуг, до якого включено, зокрема: усна консультація клієнта, щодо перспективи та порядку стягнення заборгованості за кредитним договором; ознайомлення з матеріалами справи; складання позовної заяви з урахуванням правової позиції клієнта; подання заяви до суду від імені клієнта.
Разом із тим суд не може в повному обсязі погодитися з заявленими обсягом часу окремих правничих послуг, зокрема зі складенням позовної заяви тривалістю 3год. 30 хв. та ознайомлення з матеріалами кредитної справи тривалістю 2 год. 00 хв.
Суд враховує, що справи щодо стягнення заборгованості з боржників за кредитними договорами є типовими та ідентичними за своїм змістом, а сама позовна заява у даній справі не є значною за обсягом та не містить складних або нетипових правових питань. Вказана категорія справ є поширеною у судовій практиці, що свідчить про відсутність необхідності у проведенні детального аналізу значної кількості документів або наданні тривалих консультацій для підготовки відповідного процесуального документа.
Крім того, надання усної консультації щодо перспективи та порядку стягнення заборгованості за кредитним договором та погодження правової позиції клієнта у справі фактично дублюють одна одну, а також охоплюються складанням позовної заяви з урахуванням правової позиції клієнта. 
Зазначені дії не були неминучими та необхідними для ефективного захисту прав та інтересів позивача у цій справі з огляду на її характер, обсяг та відсутність складних правових питань.
Окрім цього, суд враховує, що відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень, який перебуває у вільному доступі, наявні численні судові рішення в аналогічних справах, у яких ТОВ «ФК «Кредит Капітал» зверталося до боржників з тотожними за змістом позовними вимогами, що також свідчить про стандартність та повторюваність відповідної правової роботи.
За таких обставин суд доходить висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 8 000,00 грн є завищеним та не відповідає критеріям розумності та співмірності, визначеним статтею 137 ЦПК України та практикою Європейського суду з прав людини.
З урахуванням викладеного, беручи до уваги характер і складність справи, обсяг фактично наданих адвокатських послуг, а також принципи розумності та справедливості, суд вважає за можливе зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу та стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит Капітал» витрати на правову допомогу у розмірі 5 000,00 грн, що відповідає вартості складання позовної заяви у цій справі.
Щодо судових витрат відповідачки:
Оскільки позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 в частині стягнення заборгованості за кредитним договоромзадоволено повністю, вимога відповідачки ОСОБА_1 про стягнення з позивача понесених нею судових витрат є необґрунтованою.
Суд відмовляє відповідачці ОСОБА_1 у задоволенні цієї вимоги.
У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Ухвалюючи рішення у даній справі, суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, зокрема у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).
На підставі викладеного, ст.ст. 204, 207, 512, 514, 525, 526, 610, 612, 1048, 1049, 1050, 7077, 1078 ЦК України, керуючись ст.ст. 137, 141, 247, 258, 259, 264, 265, 268ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задоволити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», ЄРДПОУ:35234236, р/р НОМЕР_6 , банк отримувач АТ «Креді Агріколь Банк» МФО 300614 заборгованість за Договором №2610927 про надання споживчого кредиту від 04.07.2020 в розмірі 49200 (сорок дев`ять тисяч двісті ) гривень 00 копійок з яких: 15000,00 грн – заборгованість за тілом кредиту; 34200,00 грн – заборгованість за відсотками.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» 2662 (дві тисячі шістсот шістдесять дві ) гривні 40 копійок сплаченого судового збору згідно квитанцій 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 (п`ять тисячі) гривень 00 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду .
Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України. 
Позивач: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», ЄРДПОУ:35234236, юридична адреса: вул. Смаль-Стоцького, 1 корп.28, м. Львів, 79029.
Відповідачк: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 . 

Суддя Долинського районного суду В. А. Тураш