ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

01 квітня 2026 року
м. Київ

справа № 548/2401/24
провадження № 61-8005св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого -	Луспеника Д. Д.,		
суддів:	Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А.,	Коломієць Г. В., Черняк Ю. В.,	

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , Фермерське господарство «Березняківське» в особі директора Семенця Михайла Васильовича,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - державний реєстратор центру надання адміністративних послуг Семенівської селищної ради Полтавської області Затуливітер Євгеній Миколайович,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Жага Едуард Григорович, на постанову Полтавського апеляційного суду від 21 травня 2025 року у складі колегії суддів: Карпушина Г. Л., Бутенко С. Б., Обідіної О. І.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог 
У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , Фермерського господарства «Березняківське» в особі директора Семенця М. В. (далі - ФГ «Березняківське»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - державний реєстратор центру надання адміністративних послуг Семенівської селищної ради Полтавської області Затуливітер Є. М. (далі - державний реєстратор Затуливітер Є. М.), про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. 
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що він є власником земельної ділянки, кадастровий номер: 5324881200:00:023:0037, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі рішення 4 сесії 7 скликання Вишняківської сільської ради Хорольського району Полтавської області від 25 березня 2016 року про виділення із земель комунальної власності земельної ділянки, загальною площею 2,59 га в умовних кадастрових гектарах за рішенням Хорольського районного суду (номер земельної ділянки 671, площа 2,77 га) та рішення Вишняківської сільської ради Хорольського району Полтавської області від 05 жовтня 2016 року про передачу у приватну власність земельної ділянки площею 2,7652 га, кадастровий номер 5324881200:00:023:0037. 
У квітні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області, ОСОБА_1 про визнання права власності, витребування майна, скасування державної реєстрації права власності.
Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 14 листопада 2022 року (справа № 548/837/21), залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 25 вересня 2023 року, позов ОСОБА_2 задоволено.
Скасовано рішення 4 сесії 7 скликання Вишняківської сільської ради Хорольського району Полтавської області від 25 березня 2016 року про виділення 
ОСОБА_1 із земель комунальної власності земельної ділянки, загальною площею 2,59 га в умовних кадастрових гектарах за рішенням Хорольського районного суду (номер земельної ділянки 671 площа 2,77 га). 
Скасовано рішення Вишняківської сільської ради Хорольського району Полтавської області від 05 жовтня 2016 року про передачу у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 2,7652 га, кадастровий номер 5324881200:00:023:0037. 
Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку, кадастровий номер 5324881200:00:023:0037, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1056584453248, номер запису про право власності 16931247.
Визнано за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку площею 2,7652 га, розташовану на території Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області, кадастровий номер 5324881200:00:023:0037, у порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_3 , яку остання успадкувала після смерті своєї баби ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
На підставі рішення Хорольського районного суду Полтавської області 
від 14 листопада 2022 року (справа № 548/837/21) ОСОБА_2 зареєструвала право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 5324881200:00:023:0037, площею 2,7652 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Вишняківської сільської ради Хорольського району Полтавської області, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1056584453248, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Затуливітер Є. М. від 12 січня 2023 року № 66074327 від 12 січня 2023 року.
Надалі ОСОБА_2 уклала договір оренди землі з ФГ «Березняківське» строком на 30 років.
Постановою Верховного Суду від 06 березня 2024 року у справі № 548/837/21 (провадження № 61-15128св23) рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 14 листопада 2022 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 25 вересня 2023 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.
Посилаючись на те, що на рішення Хорольського районного суду від 14 листопада 2022 року та постанова Полтавського апеляційного суду від 25 вересня 2023 року (справа № 548/837/21), на підставі яких відповідачка зареєструвала право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 5324881200:00:023:0037, площею 2,7652 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Вишняківської сільської ради Хорольського району Полтавської області, скасовані Верховним Судом, позивач просив: скасувати державну реєстрацію права власності 
ОСОБА_2 на зазначену земельну ділянку; скасувати державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки від 19 січня 2023 року. 
Короткий зміст ухвалених судових рішень
Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 03 січня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Затуливітра Є. М. від 12 січня 2023 року № 66074327 про реєстрацію права власності на земельну ділянку, кадастровий номер 5324881200:00:023:0037, площею 2,7652 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Вишняківської сільської раді Хорольського району Полтавської області, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1056584453248. 
Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Затуливітра Є. М. від 01 березня 2023 року № 66606657 про реєстрацію права оренди земельної ділянки, на підставі договору оренди землі номер від 19 січня 2023 року, за ФГ «Березняківське», номер запису про інше речове право 49407975 від 27 лютого 2023 року.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що рішення Хорольського районного суду від 14 листопада 2022 року та постанова Полтавського апеляційного суду від 25 вересня 2023 року, на підставі яких ОСОБА_2 зареєструвала право власності на спірну земельну ділянку, були скасовані, а тому належним способом захисту права власності позивача є скасування рішення про державну реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку за відповідачкою.
Постановою Полтавського апеляційного суду від 21 травня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.
Рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 30 квітня 2025 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позову. 
Вирішуючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив з того, що оскільки ОСОБА_1 просить скасувати державну реєстрацію права власності 
ОСОБА_2 на земельну ділянку, здійснену на підставі судового рішення, яке надалі було скасоване, то належним способом захисту його прав є звернення до суду із заявою про поворот виконання рішення суду у порядку, передбаченому статтею 444 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), або звернення із відповідною заявою до державного реєстратора.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиція інших учасників справи 
У червні 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Жага Е. Г., звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Полтавського апеляційного суду від 21 травня 2025 року в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення процесуального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Як на підставу касаційного оскарження заявник посилається на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм права без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 21 грудня 2022 року у справі № 914/2350/18, від 19 жовтня 2022 року у справі № 910/14224/20 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
Касаційна скарга обґрунтована тим, що вирішуючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про те, що обраний позивачем спосіб захисту є неналежним, оскільки згідно з пунктами 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній з 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі скасованого судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. 
Отже, у розумінні зазначеної норми Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» належним способом захисту порушених прав та інтересів особи, зокрема є: судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації. 
Відзив на касаційну скаргу не надійшов. 
Рух справи у суді касаційної інстанції
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 26 червня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Жага Е. Г., на постанову Полтавського апеляційного суду від 21 травня 2025 року передано на розгляд судді-доповідачу Гулейкову І. Ю., судді, які входять до складу колегії Лідовець Р. А., Луспеник Д. Д. 
Ухвалою Верховного Суду від 04 серпня 2025 року (після усунення недоліків касаційної скарги) відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Жага Е. Г., на постанову Полтавського апеляційного суду від 21 травня 2025 року з підстав, визначених пунктами 1, 4 частини другої статті 389ЦПК України; витребувано із Хорольського районного суду Полтавської області матеріали цивільної справи № 548/2401/24; надано учасникам справи строк для подання відзиву. 
У вересні 2025 року матеріали справи № 548/2401/24 надійшли до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 18 березня 2026 року справу призначено до судового розгляду. 
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, 
є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. 
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у 
пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи 
з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги 
ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Жага Е. Г., які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.
Фактичні обставини справи
Суди встановили, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, кадастровий номер 5324881200:00:023:0037, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі рішення 4 сесії 7 скликання Вишняківської сільської ради Хорольського району Полтавської області від 25 березня 2016 року про виділення із земель комунальної власності земельної ділянки, загальною площею 2,59 га, в умовних кадастрових гектарах за рішенням Хорольського районного суду (номер земельної ділянки 671, площа 2,77 га) та рішення Вишняківської сільської ради Хорольського району Полтавської області від 05 жовтня 2016 року про передачу ОСОБА_1 у приватну власність земельної ділянки площею 2,7652 га, кадастровий номер 5324881200:00:023:0037. 
Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 14 листопада 2022 року (справа № 548/837/21), залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 25 вересня 2023 року, позов ОСОБА_2 задоволено.
Скасовано рішення 4 сесії 7 скликання Вишняківської сільської ради Хорольського району Полтавської області від 25 березня 2016 року про виділення 
ОСОБА_1 із земель комунальної власності земельної ділянки, загальною площею 2, 59 га в умовних кадастрових гектарах за рішенням Хорольського районного суду (номер земельної ділянки 671, площа 2,77 га). 
Скасовано рішення Вишняківської сільської ради Хорольського району Полтавської області від 05 жовтня 2016 року про передачу у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 2,7652 га, кадастровий номер 5324881200:00:023:0037. 
Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку, кадастровий номер 5324881200:00:023:0037, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1056584453248, номер запису про право власності 16931247.
Визнано за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку площею 2,7652 га, розташовану на території Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області, кадастровий номер 5324881200:00:023:0037, у порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_3 , яку остання успадкувала після смерті своєї баби ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
На підставі рішенням Хорольського районного суду Полтавської області 
від 14 листопада 2022 року (справа № 548/837/21) 09 січня 2023 року ОСОБА_5 зареєструвала право власності на земельну ділянку площею 2,7652 га, кадастровий номер 5324881200:00:023:0037, розташовану на території Вишняківської сільської ради Хорольського району Полтавської області (підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 66074327 від 12 січня 2023 року, ОСОБА_6 , Центр надання адміністративних послуг Семенцівської селищної ради, Полтавська область).
19 січня 2023 року між ОСОБА_7 та ФГ «Березняківське» укладений договір оренди земельної ділянки площею 2,7652 га, кадастровий номер 5324881200:00:023:0037, розташованої на території Вишняківської сільської ради Хорольського району Полтавської області, строком на 30 років. 
27 лютого 2023 року ФГ «Березняківське» зареєструвало право оренди земельної ділянки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 66606657 від 01 березня 2023 року, ОСОБА_6 , Центр надання адміністративних послуг Семенцівської селищної ради, Полтавська область).
Постановою Верховного Суду від 06 березня 2024 року у справі № 548/837/21 (провадження № 61-15128св23) рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 14 листопада 2022 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 25 вересня 2023 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.
Ухвалою Хорольського районного суду Полтавської області від 30 січня 2025 року у справі № 548/837/21 позов ОСОБА_2 до Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області, ОСОБА_1 про визнання права власності, витребування майна, скасування його державної реєстрації залишено без розгляду.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 - на ефективний спосіб захисту прав. Це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом захисту певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.
Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16, провадження № 12-158гс18).
Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.
Тлумачення вказаних норм права свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача.
Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Загальний перелік способів захисту цивільного права та інтересів визначені у статті 16 ЦК України, в якій зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, провадження 
№ 14-144цс18; від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, провадження 
№ 12-187гс18; від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, провадження 
№ 14-338цс18; від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц, провадження № 14-364цс19; від 06 квітня 2021 року у справі № 925/642/19, провадження 
№ 12-84гс20 та інших).
Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою.
Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача.
При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Проте, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, але є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.
Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 378/596/16-ц, провадження № 14-545цс19, від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20, провадження № 12-61гс21 (пункт 148)).
Вирішуючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 14 листопада 2022 року та постанова Полтавського апеляційного суду від 25 вересня 2023 року, на підставі яких ОСОБА_2 зареєструвала право власності на спірну земельну ділянку, були скасовані, а тому належним способом захисту права власності позивача є скасування рішення про державну реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку за відповідачкою.
Натомість апеляційний суд дійшов висновку про те, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права є неналежним, оскільки він просить скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку, здійснену на підставі судового рішення, яке надалі було скасоване, то належним способом захисту його прав є звернення до суду із заявою про поворот виконання рішення суду у порядку, передбаченому статтею 444 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), або звернення із відповідною заявою до державного реєстратора.
Пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що такий висновок суду апеляційної інстанції є помилковим, оскільки за змістом статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» належним способом захисту порушених прав та інтересів особи, зокрема є: судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації.
Перевіривши доводи позивача, колегія суддів Верховного Суду виходить з такого. 
Відповідно до пункту 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості; інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.
Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.
У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.
У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.
Державна реєстрація прав у випадках, передбачених цією частиною, проводиться у порядку, визначеному цим Законом, крім випадку скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію на підставі рішення Міністерства юстиції України, що виконується посадовою особою Міністерства юстиції України відповідно до статті 37 цього Закону.
У постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 656/241/19, на яку посилається заявник у касаційній скарзі, зазначено, що у розумінні положень статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у чинній редакції, яка діяла на час ухвалення судових рішень у цій справі, на відміну від положень частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав, як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. З метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2022 року у справі № 126/2200/20, на яку посилається заявник у касаційній скарзі, зазначено, що спір про скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно має розглядатись як спір, пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване аналогічне право щодо того ж нерухомого майна. Належним відповідачем у такому спорі є особа, речове право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Державний реєстратор не може виступати належним відповідачем у такому спорі, він лише зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, чи не був залучений.
Зважаючи на наведене, суд першої інстанції, належно встановивши фактичні обставини справи, надавши належну оцінку заявленим позивачем позовним вимогам, правильно виходив із того, що права позивача підлягають захисту у обраний ним спосіб захисту та, відповідно, наявність правових підстав для задоволення позовних ОСОБА_1 . 
Посилаючись на те, що належним способом захисту порушеного права позивача є звернення до суду із заявою про поворот виконання рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 14 листопада 2022 року у справі №№ 548/837/21, суд апеляційної інстанції не врахував, що поворот виконання рішення представляє собою повернення стягувачем боржнику всього, що ним було отримано за скасованим згодом рішенням з метою відшкодування боржнику збитків, завданих виконанням рішення. Отже, поворот виконання є процесуальною формою поновлення судом порушених прав боржника, що забезпечує можливість зворотного стягнення зі стягувача всього безпідставно отриманого ним за скасованим рішенням. 
Зважаючи на те, що рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 14 листопада 2022 року, залишене без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 25 вересня 2023 року, про скасування рішень органу місцевого самоврядування та визнання за відповідачкою права власності на спірну земельну ділянку у порядку спадкування за законом постановою Верховного Суду від 06 березня 2024 року було скасоване то питання про скасування, здійсненої ОСОБА_2 державної реєстрації права власності, а також скасування державної реєстрації права оренди спірної земельної ділянки за ФГ «Березняківське» не підлягали вирішенню у порядку повороту виконання рішення суду. 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Узагальнюючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права, повно встановив фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, належно дослідив зібрані у справі докази та надав їм відповідну оцінку, а тому дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . 
Скасовуючи правильне по суті рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про те, що право позивача підлягає поновленню шляхом 
звернення до суду із заявою про поворот виконання рішення відповідно до 
статті 444 ЦПК України. 
Згідно зі статтею 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені повно, але апеляційний суд допустив помилку в застосуванні норм матеріального та процесуального права, судове рішення апеляційного суду, відповідно до статті 413 ЦПК України, підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.
Керуючись статтями 400, 409, 413, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ: 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Жага Едуард Григорович, задовольнити. 
Постанову Полтавського апеляційного суду від 21 травня 2025 року скасувати, рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 03 січня 2025 року залишити в силі. 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий	Д. Д. Луспеник   	
Судді:	І. Ю. Гулейков   	
	Г. В. Коломієць   	
	Р. А. Лідовець   	
	Ю. В. Черняк