Справа № 645/6538/25
Провадження № 2/645/400/26 
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 березня 2026 року         м. Харків

Немишлянський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого судді Федорової О.В.,
за участю секретаря судового засідання Карпунець Д.І.
представника позивача - ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції)
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу №645/6538/25 за позовом:
ОСОБА_2 
до ОСОБА_3 
про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги в порядку регресу, -
в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому з урахуванням прийнятих судом уточнень, просить суд стягнути на свою користь грошові кошти в порядку зворотної вимоги (регресу) у розмірі 48387,87 грн. за оплату комунальних послуг, сплачених позивачкою за частку відповідача, а також 13661,52 грн. три відсотки річних та 223051,01 грн. інфляційних втрат.
В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що вона, її онука ОСОБА_4 , а також син ОСОБА_3 є співвласниками квартири, розташованої у АДРЕСА_1 . Право власності на квартиру АДРЕСА_2 належить: 1/3 частка ОСОБА_2 - на підставі свідоцтва про право власності на житло, що видане 15 листопада 2006 року відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради, р. № 8-06- 265776-ХІ; 1/3 частка ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло, що видане 15 листопада 2006 року відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради, р. № 8-06- 265776-ХІ; 1/3 частка - ОСОБА_4 - на підставі договору дарування від 14 грудня 2021 року, що посвідчений нотаріусом Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори Агасян В.Г., реєстровий № 8-1065. Відповідач ОСОБА_3 з 10 квітня 1996 року по день звернення із позовом до суду офіційно зареєстрований (прописаний) у квартирі АДРЕСА_2 . Проте, з моменту свого повноліття ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) не виконує обов`язку щодо сплати комунальних платежів, передбаченого законодавством України для співвласників житлового майна. ОСОБА_2 , з метою збереження спільного майна у належному стані та недопущення виникнення заборгованості, була вимушена власними коштами покривати й ту частину витрат, яка відповідно до закону мала б сплачуватися відповідачем. Факт реєстрації відповідача у квартирі, поєднаний із його статусом фізичної особи-підприємця, став підставою для відмови органами пенсійного фонду у призначенні позивачці субсидії. Наведені обставини свідчать, що відповідач, ухиляючись від виконання обов`язку брати участь у витратах на спільне майно, поклав весь фінансовий тягар на ОСОБА_2 , чим завдав їй матеріальної шкоди та порушив законні права. Враховуючи викладені обставини сторона позивача просить суд стягнути з відповідача грошові кошти в порядку зворотної вимоги (регресу) у розмірі 48387,87 грн. за оплату комунальних послуг, сплачених позивачкою за частку відповідача, а також 13661,52 грн. три відсотки річних та 223051,01 грн. інфляційних втрат.
Ухвалою Немишлянського районного суду м. Харкова від 25.09.2026 року прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами спрощеного провадження з викликом сторін.
Ухвалою Немишлянського районного суду м. Харкова від 22.10.2026 року прийнято до провадження уточнення позовних вимог від 20.10.2025 року та продовжено розгляд справи з їх урахуванням.
Інших процесуальних дій (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) у цивільній справі судом не вживалось.
В судовому засідання представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі, наголосила, що позивачка має інвалідність І групи за станом здоров`я, перебуває у скрутному матеріальному становищі та фактично вимушена самостійно утримувати належне їй з відповідачем на праві часткової власності майно. Також вказала, що через несумлінні дії відповідача, який за місцем своєї реєстрації відкрив ФОП, позивачка позбавлена можливості отримати субсидію. Просила суд задовольнити позовні вимоги в заявленому обсязі, також не заперечувала проти ухвалення у справі заочного рішення суду.
Також, в судовому засіданні представник позивача відкликала заявлена клопотання про витребування доказів щодо оплати комунальних платежів з 16.01.1997 року по 01.07.2025 року.
Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, хоча про дату час та місце проведення судового засідання повідомлявся відповідно до вимог ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України. Судові повістки про виклик відповідача повернулись на адресу суду з відміткою АТ «Укрпошта» про неможливість вручення «адресат відсутній».
Про причини своєї неявки ОСОБА_3 суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи або про її розгляд за його відсутності, а також відзив на позовну заяву, у відповідності до статті 178 Цивільного процесуального кодексу України, не надав, станом розгляду справи не цікавився.
З цього приводу слід зазначити, що відповідно до пунктів 2 та 7 частини 2 статті 43 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Частиною 3 статті 131 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Положеннями частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
В даному випадку відповідач вважається таким, що належним чином повідомлений про дату судового розгляду справи, враховуючи наявні в матеріалах справи довідки поштового відділення, у тому числі з позначкою про неможливість вручення судової повістки «адресат відсутній за вказаною адресою». Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у складі колегією суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 травня 2023 року у справі № 755/17944/18 (провадження № 61-185св23) та у постанові від 13 травня 2024 року у справі № 755/4829/23 (провадження № 61-73св24).
У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення) (частина 4 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України).
Також відповідно до частини 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України у зв`язку із неявкою в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, зі згоди позивача по справі, суд вирішив за можливе розглянути справу на підставі наявних в ній доказів та ухвалити заочне рішення.
Вивчивши доводи позовної заяви, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі обставини справи в межах заявлених вимог, перевіривши їх доказами, які були безпосередньо досліджені у судовому засіданні, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України).
Відповідно до положень часини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках (частина 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України).
Положеннями частини 1 статті 77 вказаного нормативно-правового документа визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Частина 2 статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Аналогічні приписи передбачені частиною 3 статті 12 та частиною 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу.
Частиною 2 статті 77 та частиною 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.
Так, у ході розгляду справи в межах заявлених вимог та зазначених і доведених обставин, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, що мають значення для вирішення справи за суттю.
Як вбачається з довідки КП «Харківського міського бюро технічної інвентаризації» ХМР про наявність або відсутність інформації про зареєстровані права на об`єкт нерухомого майна №1159783 від 29.05.2026 року ОСОБА_2 належить 1/3 частина квартири АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло, що видане 15 листопада 2006 року відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради, р. № 8-06- 265776-ХІ; ОСОБА_3 належить 1/3 частина квартири АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло, що видане 15 листопада 2006 року відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради, р. № 8-06- 265776-ХІ; ОСОБА_2 належить 1/3 частина квартири АДРЕСА_2 на підставі Договору дарування частини квартири, посвідчений 12.12.2008 року, приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Борисенко К.В., р. №3858 /а.с. 37-38, том 1/.
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №434693027 від 09.07.2025 року квартира АДРЕСА_2 належить:
- 2/3 частки ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло, що видане 15 листопада 2006 року відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради, р. № 8-06- 265776-ХІ;
- 1/3 частки ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло, що видане 15 листопада 2006 року відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради, р. № 8-06- 265776-ХІ;
- 1/3 частки ОСОБА_4 на підставі договору дарування від 14 грудня 2021 року, що посвідчений нотаріусом Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори Агасян В.Г., реєстровий № 8-1065 /а.с. 39-40, том 1/.
Згідно інформаційної довідки з реєстру територіальної громади м. Харкова від 24.09.2025 р. місце проживання/ перебування осіб, яких зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , зазначені: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 /а.с. 23, том 2/.
Позивачка зазначає, що з 16.01.1997 року по час звернення до суду із вказаним позовом, вона понесла витрати на сплату комунальних послуг за частину відповідача, у загальному розмірі 48 387,87 грн.
Так, як вбачається із відповіді № 9115 від 14 липня 2025 року КП “КОМПЛЕКС З ВИВОЗУ ПОБУТОВИХ ВІДХОДІВ” за адресою: АДРЕСА_1 для нарахування плати за послуги з управління побутовими відходами з 1 січня 2012 року відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 . Відповідно до даних реєстру територіальної громади міста Харкова за зазначеною адресою зареєстровано місце проживання двох осіб. Нарахування плати за послуги з управління побутовими відходами за зазначеною адресою здійснюється на двох споживачів в розмірі 46 грн 94 коп. за місяць. Станом на 01 липня 2025 року по особовому рахунку № НОМЕР_1 обліковується заборгованість в розмірі 93 грн 88 коп. Вартість послуг з управління побутовими відходами з 01 січня 2012 року по 01 грудня 2014 року на одного споживача складала 09 грн 50 коп. на місяць. З 01 грудня 2014 року по 01 січня 2019 року вартість послуг з управління побутовими відходами складала 11 грн 54 коп. за одного споживача на місяць. Вартість послуг з управління побутовими відходами з 01 січня 2019 року по 01 липня 2025 року складає 23 грн 47 коп. за одного споживача на місяць /а.с. 43-49, том 1/.
Стороною позивача зазначено, що станом на 01 липня 2025 року заборгованість по квартирі на користь КП “КОМПЛЕКС З ВИВОЗУ ПОБУТОВИХ ВІДХОДІВ” незначна, що підтверджує сплату позивачкою вказаних послуг.
Таким чином, з урахуванням зазначених КП “КОМПЛЕКС З ВИВОЗУ ПОБУТОВИХ ВІДХОДІВ” тарифів, вбачається, що 1/3 частина суми, яка підлягає стягненню з відповідача за сплачені послуги з управління побутовими відходами на користь позивачки у порядку регресу складає 2705,15 грн.
Також, згідно листа № 01-23/3725 від 17 липня 2025 року ПрАТ «ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ» надав розрахунок оплат по особовому рахунку № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 . З якого вбачається, що оплата за електропостачання з 01 січня 2019 року по 01 червня 2025 року становить 8 144 грн 22 коп. /а.с. 54-58, том 1/.
Таким чином, з урахуванням розрахунку ПрАТ «ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ» вбачається, що 1/3 частина суми, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки у порядку регресу за сплачені послуги з електропостачання за період з01.01.2019 року по 01.06.2025 року складає 2714,74 грн.
Згідно відповіді № 16-56К/20-8243 від 02 жовтня 2025 року АТ "ХАРКІВОБЛЕНЕРГО" щодо оплати за особовим рахунком споживача ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 1997 року по 2018 роки та наявності субсидії. Субсидія надавалась за період з 01 травня 2015 року по 30 квітня 2018 року (період надання субсидії не включається до періоду нарахування оплат за електричну енергію). Оплата за електричну енергію з 13 березня 1997 року по 17 жовтня 2018 року становить 2942 грн 69 коп. /а.с. 64-65, том 1/.
Таким чином, з урахуванням відповіді АТ "ХАРКІВОБЛЕНЕРГО" вбачається, що 1/3 частина суми, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки у порядку регресу за сплачені послуги з електропостачання за період з 13.03.1997 року по 17.10.2018 року складає 980,90 грн.
Крім того, згідно відповіді № 03.1.1/210 від 16 липня 2025 року АТ “ХАРКІВМІСЬКГАЗ” вбачається, що підприємство було безпідставно відключено від програмних та інформаційних ресурсів. Тому, інформація надається за період з 01 березня 2023 року по 31 липня 2023 року. Інформація за період з 01 липня 2015 року по 01 березня 2023 року підлягає витребуванню. Загальна сума оплат з 01 березня 2023 року по 31 липня 2023 року становить 54 грн 03 коп. /а.с. 68-69, том 1/.
Таким чином, з урахуванням відповіді АТ “ХАРКІВМІСЬКГАЗ вбачається, що 1/3 частина суми, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки у порядку регресу за сплачені послуги з розподілу природного газу за період з 01.03.2023 року по 31.07.2023 року складає 18,01 грн.
Крім того, згідно відповіді ХАРКІВСЬКОЇ МІСЬКОЇ ФІЛІЇ ТОВ “ГАЗОРОЗПОДІЛЬНІ МЕРЕЖІ УКРАЇНИ” № ХмФ/100/105.4-5232-25 від 16 липня 2025 року загальна сума оплат з серпня 2013 року за адресою: АДРЕСА_1 , становить 201 грн 83 коп. /а.с. 72-74, том 1/.
Таким чином, з урахуванням відповіді ХАРКІВСЬКОЇ МІСЬКОЇ ФІЛІЇ ТОВ “ГАЗОРОЗПОДІЛЬНІ МЕРЕЖІ УКРАЇНИ” вбачається, що 1/3 частина суми, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки у порядку регресу за сплачені послуги з розподілу природного газу з серпня 2023 року складає 67,28 грн.
Крім того, згідно відповіді ТОВ “ХАРКІВГАЗ ЗБУТ” № 617-Лв-473-0825 від 11 серпня 2025 року щодо оплати по особовому рахунку НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 , оплата послуги за спожитий природний газ за період з 01 січня 2021 року до 01 травня 2022 року складає 2095 грн 24 коп. /а.с. 89-90, том 1/.
Таким чином, з урахуванням відповіді ТОВ “ХАРКІВГАЗ ЗБУТ” вбачається, що 1/3 частина суми, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки у порядку регресу за сплачені послуги за спожитий природній газ з 01 січня 2021 року до 01 травня 2022 року складає 698,42 грн. 
Крім того, згідно відповіді ТОВ «ГК «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» № 119/2.1.5-60734¬2025 від 11 серпня 2025 року, по особовому рахунку № НОМЕР_4 за адресою: АДРЕСА_1 , загальна сума, що була сплачена за період з 01 травня 2022 року по 31 липня 2025 року становить 4170,44 грн. /а.с. 93-95, том 1/.
Таким чином, з урахуванням відповіді ТОВ «ГК «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» вбачається, що 1/3 частина суми, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки у порядку регресу за сплачені послуги за спожитий природній газ з 01 травня 2022 року по 31 липня 2025 року складає 1390,15 грн. 
Крім того, згідно відповіді КП «Жилкомсервіс» № 7970/2/07-05 від 21 липня 2025 року вбачається, що на приватизовану квартиру АДРЕСА_3 відкрито один особовий рахунок № НОМЕР_1 для сплати за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій. Згідно довідки про нарахування та оплату ЖКП за період з 01 березня 2007 року по 31 липня 2025 року за абонентським рахунком № НОМЕР_1 було сплачено 1 854 грн 22 коп. /а.с. 110-116, том 1/.
Таким чином, з урахуванням відповіді КП «Жилкомсервіс» вбачається, що 1/3 частина суми, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки у порядку регресу за сплачені послуги за утримання будинків, споруд та прибудинкових територій з 01 січня 2007 року по 01 липня 2025 року складає 618,70 грн. 
Також, згідно відповіді КП «Харківводоканал» № 02-24/6947 від 29 липня 2025 року за адресою: АДРЕСА_1 , відкрито особовий рахунок № НОМЕР_5 . Вказано, що за період з 01 грудня 1999 року по 01 липня 2025 року Позивачкою було сплачено на користь КП “ХАРКІВВОДОКАНАЛ” 9947 грн 97 коп. та надано зведену картку абонента по вищевказаному особовому рахунку /а.с. 125-142, том 1/.
Таким чином, з урахуванням відповіді КП «Харківводоканал» вбачається, що 1/3 частина суми, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки у порядку регресу за сплачені послуги централізованого водопостачання та водовідведення з 01 грудня 1999 року по 01 липня 2025 року складає 3315,99 грн. 
Крім того, згідно відповіді КП «Харківські теплові мережі» № 13-52.3/5439 від 16 липня 2025 року вбачається, що в базі даних підприємства за адресою АДРЕСА_1 , відкрито особовий рахунок № НОМЕР_6 та надано довідку нарахувань з 01.08.2001 року по теперішній час /а.с. 145-152, том 1/. Також, представником позивача надано до матеріалів справи квитанцію № 93800813-4294-3193 від 28 травня 2025 року на суму 970,32 грн. за сплату обслуговування ВБС теплопостачання за адресою: АДРЕСА_4 /а.с. 41, том, квитанцію № 9387-6373-7363-8056 від 12 серпня 2025 року про сплачу послуг теплопостачння о/р НОМЕР_6 , за адресою: АДРЕСА_4 , за період з 01 серпня 2001 року по 12 серпня 2025 року в сумі 1058,80 грн. /а.с. 42, том 1/. З наданих письмових документів, вбачається, що позивачкою за весь вказаний період було сплачено на користь КП «Харківські теплові мережі» 34 735 грн 59 коп. 
Таким чином, вбачається, що 1/3 частина суми, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки у порядку регресу за сплачені послуги КП «Харківські теплові мережі» складає 11578,53 грн.
Відповідно до статті 322ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.
Згідно з пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у редакції чинній на час виникнення спірних відносин, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини четверта статті 544 ЦК України).
Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.
Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування(право зворотної вимоги регрес).
Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.
Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц (провадження № 61-26462св18) та узгоджується із правовим висновком, який викладено Верховним Судом у постанові від 19 серпня 2020 року у справі № 703/2200/15-ц (провадження № 61-7289св20).
У частинах першій, третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним з найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1ст. 76 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
З огляду на викладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, аналізуючи вищенаведені норми законодавства, в контексті виниклих правовідносин, приймаючи до уваги, що в судовому засідання знайшов підтвердження факт понесення позивачем витрат, пов`язаних з утриманням нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_2 , а також встановлено обов`язок відповідача ОСОБА_3 брати участь у таких витратах відповідно до його частки нерухомого майна, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню та стягненню з відповідача на користь позивачки 1/3 частин сум в порядку регресу в загальному розмірі 24087,87 грн., з яких:
-за сплачені послуги з управління побутовими відходами на користь позивачки у порядку регресу складає 2705,15 грн.
-за сплачені послуги з електропостачання за період з 01.01.2019 року по 01.06.2025 року складає 2714,74 грн.
-за сплачені послуги з електропостачання за період з 13.03.1997 року по 17.10.2018 року складає 980,90 грн.
-за сплачені послуги з розподілу природного газу за період з 01.03.2023 року по 31.07.2023 року складає 18,01 грн.
-за сплачені послуги з розподілу природного газу з серпня 2023 року складає 67,28 грн.
-за спожитий природній газ з 01 січня 2021 року до 01 травня 2022 року складає 698,42 грн. 
-за сплачені послуги за спожитий природній газ з 01 травня 2022 року по 31 липня 2025 року складає 1390,15 грн. 
-за сплачені послуги за утримання будинків, споруд та прибудинкових територій з 01 січня 2007 року по 01 липня 2025 року складає 618,70 грн. 
-за сплачені послуги централізованого водопостачання та водовідведення з 01 грудня 1999 року по 01 липня 2025 року складає 3315,99 грн. 
-за сплачені послуги з опалення та підігріву гарячої води складає 11578,53 грн.
Також, стороною позивача заявлено до стягнення індекс інфляції в розмірі 223051,01 грн. та три проценти річних в розмірі 13661,52 грн., які були нараховані за період з 1999 року по серпень 2025 року.
Правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, зокрема, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок по оплаті отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1ст. 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.
Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання, якою передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.
У зв`язку із несплатою відповідачем своєї частини заборгованості за житлово-комунальні послуги, стороною позивача нараховано інфляційні втрати та 3% річних:
- за суму з вивозу побутових відходів 2705,15 грн, за період з 01 січня 2012 року по 01 липня 2025 року інфляційні втрати у розмірі 10271,71 грн. та 3% річних у розмірі 1095,47 грн.
- по електропостачанню 3 695 грн 64 коп. з 13 березня 1997 року по 01 червня 2025 року інфляційні втрати у розмірі 93585,53 грн. та 3% річних у розмірі 3128,94 грн.
- по газопостачанню 18 грн 01 коп. з 01 березня 2023 року по 31 липня 2023 року інфляційні втрати у розмірі 0,43 грн. та 3% річних у розмірі 0,23 грн.
- по газопостачанню 67 грн 28 коп. з 01 серпня 2023 року по 01 серпня 2025 року інфляційні втрати у розмірі 13,64 грн. та 3% річних у розмірі 4,04 грн.
- по газопостачанню 698 грн 42 коп. з 01 січня 2021 року по 01 травня 2022 року інфляційні втрати у розмірі 153,60 грн. та 3% річних у розмірі 27,90 грн.
- по газопостачанню 1 390 грн 15 коп. з 01 травня 2022 року по 31 липня 2025 року інфляційні втрати у розмірі 594,31 грн. та 3% річних у розмірі 135,63 грн.
- по оплаті за квартиру 618 грн 70 коп. з 21 березня 2007 року по 31 липня 2025 року інфляційні втрати у розмірі 4722,92 грн. та 3% річних у розмірі 340,86 грн.
- по водопостачанню 3 315 грн 99 коп. з 01 грудня 1999 року по 01 липня 2025 року інфляційні втрати у розмірі 56822,73 грн. та 3% річних у розмірі 2545,05 грн.
- по опаленню 11 578 грн 53 коп. з 01 серпня 2001 року по 12 серпня 2025 року інфляційні втрати у розмірі 142991,42 грн. та 3% річних у розмірі 7347,96 грн.
Враховуючи, що загальна сума інфляційних втрат складає 309156,29 грн. та 3%річних в розмірі 14530,61 грн., проте виходить за межі заявлених вимог, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 три відсотки річних в сумі 13661,52 грн. та інфляційні втрати в сумі 223051,01 грн. в розмірі заявлених позовних вимог.
Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується 141 ЦПК України.
Згідно із ч.ч.1, 2 ст. 141ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Стороні позивача було надано відстрочку сплати судового збору до винесення рішення по справі.
Також, 31.10.2025 року до матеріалів справи представником позивача долучено довідку про встановлення ОСОБА_2 інвалідності І групи.
Так п. 9 ч. 1ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» передбачено, що особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю звільняються від сплати судового збору.
Враховуючи, що позов задоволено частково, суд приходить до висновку що з відповідача на користь держави стягується судовий збір у розмірі 2608,00 грн. відповідно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
Положеннями статті 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Цивільне процесуальне законодавство окреслило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Верховний Суд у постановах від 21 квітня 2021 року у справі № 488/1363/17 (провадження № 61-11991св20) та від 26 січня 2022 року у справі № 127/1415/20 (провадження № 61-878св21) дійшов висновків, що: «втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України».
Згідно з вимогами статей 137, 141 ЦПК України на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правничої допомоги, рахунки тощо.
Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
У постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 зроблено висновок, що: «витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено».
На підтвердження заявлених витрати на професійну правничу допомогу позивачем подано до суду: Договір №27 про надання правничої допомоги від 10.07.2025 року /а.с. 26-27, том 1/, додаткову угоду до Договору №27 про надання правничої допомоги від 10.07.2025 року /а.с. 28, том 1/, Акт приймання-передавання наданої правової допомоги від 16.09.2025 року /а.с. 29, том 1/, попередній (орієнтовний) розрахунок сум судових витрат, які понесла ОСОБА_2 /а.с. 30, том 1/, Договір №28 про надання правничої допомоги від 06.10.2025 року, Додаткова угода до Договору №28 про надання правничої допомоги від 06.10.2025 року, Акт приймання-передавання наданої правничої допомоги на суму 26000,00 грн., остаточний розрахунок сум судових витрат, які понесла ОСОБА_2 , у зв`язку із розглядом справи №645/6538/25.
При визначенні суми відшкодування суд має керуватися такими критеріями: дійсність витрат, необхідність витрат, розумність розміру витрат, співмірність витрат.
Відповідач ОСОБА_3 не надав суду аргументованого клопотання про зменшення судових витрат на оплату правничої допомоги.
Розподіляючи витрати, які позивач поніс на професійну правничу допомогу за розгляд справи, суд вважає, що надані позивачем докази підтверджують витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката та є обґрунтованою підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу з іншої сторони, адже ці витрати доведено документально, а їх розмір відповідає критерію розумної необхідності таких витрат.
Разом з тим, заявлений розмір витрат на правову допомогу підлягає перерахунку, пропорційно задоволеним вимогам.
Ураховуючи викладене, результат розгляду цієї справи, заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та відсутність аргументованих заперечень відповідача щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з розглядом справи в суді у розмірі 23782,00 грн. пропорційно задоволеним вимогам.
Також, з відповідача підлягають стягнення інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме поштові витрати у сумі 295,90 грн., які підтверджені стороною позивача відповідним платіжним документом.
На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 247, 263-265, 279, 280-283 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги в порядку регресу -задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 кошті сплачені за житлово-комунальні послуги в порядку регресу у розмірі 24087,87 грн., індексу інфляції у розмірі 223051,01, три відсотки річних у розмірі 13661,52 грн..
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 23782,00 та поштові витрати в розмірі 295,90 грн.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 2608,00 грн.
В решті частині позову відмовити.
Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст.ст. 284-285 ЦПК України.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд – якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.
Відомості щодо учасників справи:
позивачка – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_7 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; 
відповідач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_8 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Повний текст заочного рішення складено та підписано 20.03.2026 року.

Суддя О.В. Федорова