СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2026 року м. Харків Справа № 917/2108/23 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий, суддя-доповідач  судді секретар судового  засідання Від Позивача  Від Відповідача	Попков Д.О.  Склярук О.І., Стойка О.В.  Ламанова А.В. Сова В.В. на підставі ордеру серія ВІ №1349088 від 12.11.2025 та свідоцтва №389 від 29.11.2016; Костюченко П.О. на підставі довіреності б/н від 01.01.2026, свідоцтво №398 від 30.06.2004;	
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу 	 Фермерського господарства "Еко-Край", с. Засулля,	
на рішення  господарського суду 	 Полтавської області 	
ухвалене 	18.12.2025 (повний текст підписано 22.12.2025) 	
у справі 	№917/2108/23 (суддя Киричук О.А.) 	
за позовом 	Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "ЧБГ", с.Піски, Миргородський район,	
до 	Фермерського господарства "Еко-Край", с. Засулля,	
про 	про стягнення грошових коштів	

В С Т А Н О В И В:

І. Короткий зміст вимог і рішення суду першої інстанції:
1. ТОВ Агрофірма "ЧБГ" (далі - Позивач) звернулось до Господарського суду Полтавської області з позовною заявою до ФГ "Еко-Край" (далі – Відповідач) з вимогами про стягнення 11 902 447,94 грн заборгованості за Договором.
2. Рішенням Господарського суду Полтавської області від 13.06.2024, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 05.12.2024, у позові відмовлено повністю.
3. Постановою від 18.06.2025 Верховний Суд рішення Господарського суду Полтавської області від 13.06.2024 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 05.12.2024 у справі №917/2108/23 скасував, а справу № 917/2108/23 направив на новий розгляд до Господарського суду Полтавської області.
4. Скеровуючи справу на новий розгляд Верховний Суд зазначив, що:
4.1. Суди попередніх інстанцій у цій справі не дослідили обставин щодо укладеності правочину, натомість помилково послалися лише на ту обставину, що за відсутності судового рішення про визнання Додаткової угоди №4 недійсною, вказаний правочин є правомірним і зобов`язання за ним підлягають обов`язковому виконанню. Як наслідок, суди дійшли передчасного висновку, що, враховуючи факт чинності Додаткової угоди №4, Відповідач не порушив строк оплати вартості послуг по вирощуванню продукції, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.
4.2. Суди помилково послалися на сам лише факт відсутності судового рішення про визнання Додаткової угоди №4 недійсною та, відповідно, правомірність вказаного правочину, зобов`язання за яким підлягають обов`язковому виконанню. Суди жодним чином не дослідили обставин щодо укладеності Додаткової угоди №4, зокрема те, чи був основний Договір значним правочином.
4.3. Позивач у касаційній скарзі посилається також на ту обставину, що станом на 04.10.2022 і протягом 2023 року ОСОБА_1 одночасно перебував у складі учасників ТОВ Агрофірма "ЧБГ" та єдиним учасником і головою ФГ "Еко-край" та був обізнаний з положеннями статуту Позивача, про що свідчить його підпис на статуті у редакції від 22.06.2022. Аналогічні доводи Позивач наводив у судах першої та апеляційної інстанцій, однак, всупереч вимогам процесуального закону, вони не отримали жодної оцінки з боку судів. У той же час, зазначені обставини мають важливе значення, зокрема, для правильного застосування положень статей 92, 241 ЦК до спірних правовідносин.
4.4. У Додатковій угоді №4 йдеться про остаточні розрахунки за роботи, які будуть виконані згідно умов Договору, а також про те, що оплата за роботи, виконані у період 2022-2023 років, буде здійснена лише у 2024 році. Зазначене може свідчити про невигідність умов Додаткової угоди №4 для Позивача, однак суд повинен з`ясувати якими мотивами керувалися сторони при її укладенні та якого результату хотіли досягти. Також необхідно встановити, яким чином сторони здійснювали розрахунки за Договором з моменту його укладення до настання спірного періоду (2022 року). На підставі цього суд повинен надати оцінку тому, чи була укладена Додаткова угода №4 з перевищенням повноважень/у ситуації конфлікту інтересів.
5. Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 22.07.25 судом постановлено прийняти справу № 917/2108/23 до свого провадження, призначено підготовче засідання та запропоновано учасникам справи надати суду надати письмові пояснення з урахуванням постанови Верховного Суду від 18.06.2025 у цій справі.
6. Рішенням Господарського суду Полтавської області від 18.12.2025 (повний текст підписано 22.12.2025) у справі №917/2108/23 позов задоволено повністю - стягнуто з Фермерського господарства "Еко-Край" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "ЧБГ" 8977781,78 грн. боргу, 134666,73 грн. витрат по сплаті судового збору.
7. Означене рішення суду обґрунтоване тим, зважаючи на зміст додаткової угоди №4, остання є невід`ємною частиною, а отже складовою основного правочину, сума якого перевищує 500 000 грн. правила, визначенні статутом ТОВ Агрофірма "ЧБГ" поширюються на порядок укладення додаткових угод до значного правочину як правила для значного правочину.
7.1. Суд вважає обґрунтованим посилання Позивача на те, що зміна умов значного правочину повинна відбуватись в такому самому порядку, як це передбачено статутом товариства для укладення значних правочинів.
7.2. Місцевий суд з урахуванням вказівок, які містяться у постанові Верховного Суду від 05.02.2025, та обставин, які стосуються порядку укладення правочину та порядку внесення змін до нього, зазначав, що Додаткова угода №4 від 04.10.2022 укладена з перевищенням повноважень у ситуації конфлікту інтересів.
Додатковою угодою №4 від 04.10.2022 змінено умови значного правочину (Договору); така зміна відбулася не в порядку, передбаченому для укладення значних правочинів, а також не відбулося подальшого її схвалення.
7.3. Твердження Позивача, що станом на дату подачі позову, обов`язки щодо своєчасної оплати Відповідачем вартості наданих послуг на підставі підписаних актів передачі-приймання робіт (надання послуг) не виконані, підтверджені матеріалами справи та відповідачем не спростовані.

7.4. Посилання Відповідача на те, що станом на 18.11.2024 за Договором про надання послуг по вирощуванню продукції №02-03/17 вже повністю погашено борг на суму 11 902 447,94 гривень, оскільки між ФГ «ЕКО-КРАЙ» та ТОВ АФ «ЧБГ» проведено залік взаємних однорідних вимог з суборендної плати на суму 3 405 866,59 гривень згідно заяви №331 від 07.10.2024 та на суму 3 200 478,17 гривень згідно заяви №356 від 18.10.2024, на суму 2 371 437,02 згідно заяви №360 від 07.11.2024 у рахунок погашення боргу за Договором про надання послуг по вирощуванню продукції №02-03/17, відхилені судом, оскільки матеріали справи не містять доказів, що Позивач має зобов`язання перед Відповідачем, тобто, відповідач не підтвердив наявність до позивача зустрічних вимог.

ІІ. Короткий зміст вимог та узагальнених доводів апеляційної скарги:
8. Фермерське господарство "Еко-Край", с. Засулля, не погодившись з ухваленими рішенням Господарського суду Полтавської області від 18.12.2025 (повний текст підписано 22.12.2025) у справі №917/2108/23, звернулось з апеляційною скаргою, якою просило:
- поновити строк для подання апеляційної скарги. Прийняти апеляційну скаргу до розгляду;
- скасувати рішення Господарського суду Полтавської області від 18.12.2025 року у справі №917/2108/23 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «ЧБГ» до Фермерське господарство «ЕКО-КРАЙ» про стягнення грошових коштів;
- прийняти у справі нове рішення, яким відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю Агрофірма «ЧБГ» у задоволенні позову;
- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «ЧБГ» на користь Фермерського господарства «ЕКО-КРАЙ» судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.
9. Підставами для задоволення апеляційних вимог Скаржник зазначив, що судом не з`ясовано усіх обставин, які мають істотне значення для справи та не надано їм належної оцінки, виходячи з такого:
9.1. Договір про надання послуг по вирощуванню продукції 02-03/17 від 02 березня 2017 року не можна вважати значним правочином на день його укладення, в розумінні ст.ст. 44-46 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю».
Отже, судом, допущено неправильне застосування приписів статей 44-46 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» - Закону який не діяв на момент виникнення відносин з укладення основного договору.
9.2. З матеріалів справи вбачається, що Договір про надання послуг по вирощуванню продукції 02-03/17 від 02 березня 2017 року є рамковим контрактом та не містить суми, яка б визначала вартість виконаних робіт. За умовами цього Договору про надання послуг по вирощуванню продукції №02-03/17 (пункт 3.1.) ціна робіт визначалася в Актах приймання-передачі виконаних робіт.
З такою позицію, що основний договір є рамковим, у цій справі погодився і Верховний Суд (пункт 68 Постанови від 18.06.2025 року).
9.3. На думку Скаржника, очевидним є те, що додаткові угоди №№3-4 були укладені сторонами з метою продовження строку дії основного договору (договірних відносин) та визначення строків для проведення розрахунків за виконані роботи, яких раніше договір не містив. Таким чином, на момент укладення додаткових угод, вони не могли змінювати строки розрахунків за актами виконаних робіт, за актами виконаних робіт, які складені у період з 31 жовтня 2022 року по 31 липня 2023 року. Доказів протилежного судом у рішенні не наведено. Водночас вже акти виконаних робіт за вищевказаний період, які підписані сторонами після укладення додаткових угод №№3-4, можуть бути визначені як значні правочини, проте Позивач не вказує на те, що вони вчинені з перевищенням директором ТОВ АФ «ЧБГ» своїх повноважень. Конкретні дати підписання сторонами актів виконаних робіт, на момент підписання додаткових угод, сторонам основного договору були не відомі.
Отже, Договір про надання послуг по вирощуванню продукції №02-03/17 від 02 березня 2017 року, з додатковими угодами №3 від 22.12.2021 та №4 від 04.10.2022 не можуть бути кваліфіковані як значні правочини, відповідно додаткові угоди №№3-4 не можуть бути оцінені як не вигідні, на момент їх укладення.
9.4. У постанові Верховного Суду від 18 червня 2025 року у цій справі судам при новому розгляді справи надано вказівку про необхідність встановлення, яким чином сторони здійснювали розрахунки за Договором з моменту його укладення до настання спірного періоду (2022 року). Проте, суд першої інстанції дану вказівку не виконав та допустив порушення процесуальної норми, яка викладена у частині 1 статті 316 ГПК України.
9.5. Як вбачається зі змісту Договору про надання послуг по вирощуванню продукції 02-03/17 від 02 березня 2017 року, він діє до 31 грудня 2019 року, а з урахуванням додаткової угоди №2 від 27.12.2019 строк дії Договору продовжено до 31 грудня 2021 року. Крім цього, основний договір не містив чітких строків проведення розрахунків за надані послуги.
Виходячи з цих обставин, є очевидним, що додаткові угоди №№3-4 були укладені сторонами з метою продовження строку дії основного договору (договірних відносин) та визначення строків для проведення розрахунків за виконані роботи, яких він раніше договір не містив. Таким чином, на момент укладення додаткових угод, вони не могли змінювати строки розрахунків за актами виконаних робіт, за актами виконаних робіт, які складені у період з 31 жовтня 2022 року по 31 липня 2023 року. Доказів протилежного судом у Рішенні не наведено.
9.6. Юридичні особи ТОВ АФ «ЧБГ» та ФГ «ЕКО- КРАЙ» не здійснюють контроль одна над іншою та не контролюються одночасно третіми особами, у тому числі вказаними судом ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а останній, враховуючи розмір своєї частки, не мав вирішального впливу на діяльність Позивача та вирішального впливу щодо призначення директора або впливу на його діяльність.
ОСОБА_1 не мав вирішального впливу на діяльність Позивача і через відсутність пов`язаних осіб серед учасників останнього. Інші учасники ТОВ АФ «ЧБГ» ( ОСОБА_3 (частка в статутному капіталі 70 %) та ОСОБА_4 (частка 20%) не є родичами ОСОБА_1 та не мають з ним спільних родичів, отже не є пов`язаними особами. Доказів протилежного матеріали нашої справи також не містять.
9.7. Господарський суд Полтавської області не врахував, що Позивачем не надано доказів, якими прямо зумовлена оплата за основним договором (пункт 3.5.) – виставлення Виконавцем робіт рахунків-фактур.

ІІІ. Узагальнені доводи та заперечення Позивача:
10. Товариством з обмеженою відповідальністю Агрофірма "ЧБГ", с.Піски, Миргородський район у межах визначеного апеляційним судом строку наданий відзив на апеляційну скаргу, за змістом якого проти її задоволення заперечило, наголошуючи на законності і обґрунтованості оскаржуваного рішення суду, та зазначило:
10.1. Суд першої інстанції, виконуючи вказівки Верховного Суду у постанові від 18.06.2025, дослідив обставини укладення та дієвості Додаткової угоди №4 від 04.10.2022, а також питання щодо повноважень, значності правочину та обізнаності контрагента, і дійшов висновку, що Додаткова угода №4, укладена з перевищенням повноважень та в умовах конфлікту інтересів, не була схвалена, а тому не може змінювати строк оплати; відповідно вимоги про стягнення боргу є обґрунтованими.
10.2. Суд першої інстанції правильно встановив, що Додаткова угода №4 від 04.10.2022 є невід`ємною частиною основного Договору №02-03/17. Оскільки загальна сума послуг за Актами (понад 11 млн. грн.) значно перевищує встановлений Статутом Позивача ліміт у 500 000 грн., цей правочин є значним. Згідно з п. 14.2 Статуту Позивача, рішення про надання згоди на такі правочини приймаються виключно Загальними зборами. Оскільки такої згоди надано не було, а зміна умов значного правочину (відстрочення оплати) повинна відбуватися у тому ж порядку, що і його укладення, суд обґрунтовано кваліфікував угоду як таку, що не створює правових наслідків (неукладена угода).
10.3. Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 одночасно був головою та власником ФГ «ЕКО-КРАЙ» (Відповідач) та учасником ТОВ Агрофірма «ЧБГ» (Позивач) з часткою 10%. Він був обізнаний про обмеження Статуту Позивача, оскільки особисто підписував його редакцію від 22.06.2022. Укладення Додаткової угоди №4, яка відтерміновує оплату понад 11 млн. грн. на два роки (до вересня 2024 року), за наявності такого зв`язку свідчить про дію в умовах конфлікту інтересів та всупереч інтересам Позивача. Колишній керівник Позивача (Базя В.М.) не повідомив Загальні збори про цей правочин, що підтверджує порушення фідуціарних обов`язків.
10.4. Суд першої інстанції обґрунтовано застосував підхід стосовно зміни умов значного правочину: зміна умов значного правочину здійснюється за тим самим порядком, який передбачено статутом для значних правочинів. Цей підхід не є “довільним” — він відповідає сталому підходу господарських судів: якщо додаткова угода є невід`ємною частиною основного правочину і впливає на істотні умови, вона не може бути “поза” корпоративним контролем.
10.5. Апеляційна скарга не містить доводів, які спростовують установлені судом факти: виконання та прийняття робіт, наявність боргу, часткові оплати, відсутність доказів заліку, а також обґрунтовані висновки щодо неукладеності Додаткової угоди №4 через порушення статутного порядку та відсутність схвалення при обізнаності Відповідача зі статутними обмеженнями.

IV. Щодо процедури апеляційного провадження:
11. У відповідності до вимог ст.32 та ч.1 ст.260 Господарського процесуального кодексу України за протоколом автоматизованого розподілу від 09.01.2026 для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: Попков Д.О. (головуючий, суддя-доповідач), Склярук О.І., суддя Істоміна О.А.
12. Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 12.01.2026 апеляційну скаргу Фермерського господарства "Еко-Край", с. Засулля на рішення Господарського суду Господарського суду Полтавської області від 18.12.2025 (повний текст підписано 22.12.2025) у справі №917/2108/23– залишено без руху.
13. Після усунення недоліків, ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 26.01.2026, зокрема відкрито апеляційне провадження у справі №917/2108/23 за апеляційною скаргою Фермерського господарства "Еко-Край", с. Засулля на рішення Господарського суду Полтавської області від 18.12.2025 (повний текст підписано 22.12.2025).
14. Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 10.02.2026 призначено розгляд апеляційної скарги Фермерського господарства "Еко-Край", с. Засулля на рішення Господарського суду Полтавської області від 18.12.2025 (повний текст підписано 22.12.2025) у справі №917/2108/23 на "09" березня 2026 р. о 10:45 годині.
15. Розпорядженням керівника апарату Східного апеляційного господарського суду від 05.03.2026р. «Щодо повторного автоматичного розподілу справ» у зв`язку із знаходженням у відпустці члена судової колегії, судді Істоміної О.А., відповідно до п.2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду її було замінено на суддю Стойку О.В., що також вбачається з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.03.2026р. у справі №917/2108/23. 
16. Враховуючи викладене в п.п. 11,15 цієї постанови, та відсутність визначених ст.ст.38, 39 Господарського процесуального кодексу України підстав для відводу/самовідводу члені судової колегії, сформована судова колегія Східного апеляційного господарського суду у складі Попков Д.О. (головуючий, суддя-доповідач), Стойка О.В., Склярук О.І. відповідає вимогам «суду, створеним відповідно до закону» у розумінні п.1 ст.6 ратифікованої Україною Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950р.
17. Фіксація судового засідання апеляційної інстанції здійснювалась у протоколі судового засідання та засобами відеофіксації у відповідності до вимог ст.ст.222, 223 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням п.17.7. його Перехідних положень в порядку розгляду апеляційної скарги, встановленому ст.270 цього Кодексу.
18. У судовому засіданні 09.03.2026 уповноважений представник Скаржника підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги з підстав, викладених в останній.
Уповноважений представник Позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.
19. Згідно із вимогами ст.269 Господарського процесуального кодексу України справа переглядається за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, якщо під час розгляду не буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

V. Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини:
20. Як вбачається з наявних матеріалів справи та встановлено місцевим судом, ТОВ Агрофірма "ЧБГ" та ФГ "Еко-Край" уклали Договір про надання послуг по вирощуванню продукції від 02.03.2017 №02-03/17 (далі – Договір, а.с.7-8 т.1).
20.1. Згідно умов п.1.1. Договору Позивач (Виконавець) зобов`язувався на виробничих площах Відповідача (Замовника) виконати сільськогосподарські роботи різноманітної направленості, які стосуються вирощення та збирання сільськогосподарської продукції рослинного походження (посів, оброблення ґрунтів, підготовка ґрунтів до посіву, комплекс осінньо-весняних польових робіт, внесення міндобрив та внесення інших речовин для підкормки та обробітку посівів і т.д. і т.п., а також збирання врожаю) на підставі усних і/або письмових заявок відповідача - за кількістю, якістю, в строки та на умовах, що наведені за текстом Договору, а Відповідач зобов`язується прийняти та оплатити виконані роботи.
20.2. Згідно п.3.1. Договору ціна робіт визначається в Актах передачі-приймання виконаних робіт, на підставі розрахунків, здійснених виконавцем з урахуванням проведених робіт, залучення виконавцем техніки (як власної так і залученої зі сторони), використання матеріалів, терміну виконання робіт.
20.3. Згідно п.3.2. Договору загальна сума Договору складає суму вартості робіт, визначену відповідно до п.3.1 цього Договору і зафіксовану в Актах передачі-приймання виконаних робіт. Сума Договору є змінною і підлягає коригуванню у разі збільшення або зменшення об`ємів роботи.
20.4. Згідно п.3.3. Договору вартість виконаних робіт (сума до сплати) обчислюється виходячи із Актів передачі-приймання виконаних робіт, що підписані сторонами.
20.5. Згідно п.3.4. Договору сторони домовилися, що Акти передачі-приймання виконаних робіт підписуються після виконання окремих робіт Виконавцем.
20.6. Згідно п.3.5. Договору оплата здійснюється перерахуванням грошових коштів на поточний банківський рахунок Виконавця на підставі Актів передачі-приймання виконаних робіт та виставлених ним рахунків-фактур.
20.7. Згідно п.6.2. Договору приймання робіт за кількістю та якістю здійснюється Замовником та відображаються в акті виконаних робіт.
20.8. Відповідно до п.4.1.5. Договору Відповідач зобов`язаний підписати Акт передачі-приймання робіт протягом 5-ти робочих днів після закінчення виконання робіт та виникнення необхідності підписання відповідно до умов Договору.
20.9. Згідно п.9.1. Договір набуває чинності з моменту його підписання та діж до 31 грудня 2019 року.
21. 01.03.2018 сторонами підписано Додаткову угоду №1 до Договору про надання послуг по вирощуванню продукції №02-03/17 від 02.03.2017, відповідно до якої п.1.3. Договору Сільськогосподарські роботи, що є предметом Договору, мають бути виконані на території Пісківської та Токарівської сільських рад Лохвицького району Полтавської області.
22. 27.12.2019 підписано Додаткову угоду №2 до Договору про надання послуг по вирощуванню продукції №02-03/17 від 02.03.2017, відповідно до якої п.9.1. Договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до 31 грудня 2022.
23. 22.12.2021 підписано Додаткову угоду №4 до Договору про надання послуг по вирощуванню продукції №02-03/17 від 02.03.2017, відповідно до якої:
- п.1 Продовжено строк дії Договору про надання послуг про вирощування продукції №02-03/17 від 02.03.2017 до 31.12.2024; 
- п.2 Приймаючи до уваги введення воєнного стану в Україні через військову агресію Російської Федерації, нестабільну роботу морських портів України та пов`язані з цим проблеми зі збутом сільськогосподарської продукції, Сторони домовились про здійснення Замовником остаточних розрахунків за роботи (послуги), які виконані (надані) або будуть виконуватися (надаватися) Виконавцем згідно умов Договору про надання послуг по вирощуванню продукції №02-03/17 від 02.03.2017 року, до 01 вересня 2024 року.
- Викладено п. 3.5. Договору в наступній редакції: п. 3.5. Оплата здійснюється перерахуванням грошових коштів на поточний рахунок Виконавця на підставі Актів передачі-приймання виконаних робіт та виставлених Виконавцем рахунків-фактур до 01 вересня 2024 року.
- Викладено п. 9.1. Договору в наступній редакції: Цей Договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31 грудня 2024 року включно, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим Договором чи до його розірвання у випадках та в порядку, передбачених цим Договором або чинним законодавством України.
24. Результати робіт Відповідач прийняв без зауважень та підписав Акти передачі-приймання виконаних робіт, зокрема: Акт №000000165 від 31.10.2022 на суму 126 640,51 грн (з ПДВ), Акт №000000165 від 30.11.2022 на суму 109 620,00 грн (з ПДВ), Акт №000000185 від 30.11.2022 на суму 404 904,48 грн (з ПДВ), Акт №000000208 від 31.12.2022 на суму 3 197 738,52 грн (з ПДВ), Акт №000000038 від 31.03.2023 на суму 74 974,74 грн (з ПДВ), Акт №000000052 від 30.04.2023 на суму 1 516 753,22 грн (з ПДВ), Акт №000000053 від 30.04.2023 на суму 385 450,00 грн (з ПДВ), Акт №000000069 від 31.05.2023 на суму 5 619 639,53 грн (з ПДВ), Акт №000000080 від 30.06.2023 на суму 229 675,42 грн (з ПДВ), Акт №000000096 від 31.07.2023 на суму 206 189,57 грн (з ПДВ). Загальна сума становить 11 902 447,94 грн.(а.с.9-20 т.1).
25. Відповідно до Статуту (редакція 2016 року, а.с.153-170 т.1) п.9.3.15 затвердження умов укладених Директором Товариства від імені та в інтересах Товариства договорів (угод, контрактів), сума яких перевищує 500 000грн, віднесено до повноважень Загальних зборів учасників товариства. Вказаний статут підписано і ОСОБА_1 як учасником Позивача, який одночасно був керівником і засновником Відповідача.
як учасником 26. Відповідно до Статуту (редакція 2019 року, а.с.124-152 т.1) п.п.13 п. 9.2.5 надання згоди на укладення Директором Товариства від імені та в інтересах правочину, якщо вартість майна, робіт або послуг, що є предметом такого попереднього кварталу, а також договорів (угод, контрактів) сума яких перевищує 500 000грн., віднесено до повноважень Загальних зборів учасників товариства. Вказаний статут підписано і Орошаном В.Г. як учасником Позивача, який одночасно був керівником і засновником Відповідача.
26.1. Згідно п. 9.3.7. Директор має право: здійснювати господарські операції, укладати договори, угоди та контракти і підписувати їх від імені та в інтересах Товариства без попереднього погодження та наступного затвердження Зборами Учасників, крім правочинів, передбачених підпунктом 13 пункту 9.2.5. Статуту.
26.2. Відповідно до п.14.2. Рішення про надання згоди на вчинення правочину, якщо вартість майна, робіт або послуг, що є предметом такого правочину, перевищує 50 відсотків вартості чистих активів Товариства станом на кінець попереднього кварталу, приймаються виключно Загальними зборами Учасників.
26.3. Згідно п. 14.3. Рішення про надання згоди на укладення Директором Товариства від імені та в інтересах Товариства договорів (угод, контрактів), сума яких перевищує 500 000 (п?ятсот тисяч) гривень, приймаються Загальними зборами Учасників.
27. Відповідно до Статуту (редакція 2022 року, а.с.171-200 т.1) п.п.13 п. 9.2.5 До компетенції Загальних зборів Учасників належить:надання згоди на укладення Директором Товариства від імені та в інтересах Товариства правочину, якщо вартість майна, робіт або послуг, що с предметом такого правочину, перевищує 50 відсотків вартості чистих активів Товариства відповідно до останньої затвердженої фінансової звітності, а також договорів (угод, контрактів), сума яких перевищує 500 000 гривень. Вказаний статут підписано і ОСОБА_1 як учасником Позивача, який одночасно був керівником і засновником Відповідача.
27.1. Згідно п. 9.3.7. Директор має право: здійснювати господарські операції, укладати договори, угоди та контракти і підписувати їх від імені та в інтересах Товариства без попереднього погодження та наступного затвердження Зборами Учасників, крім правочинів, передбачених підпунктом 13 пункту9.2.5. Статуту.
27.2. Відповідно до п. 14.2. Рішення про надання згоди на вчинення правочину, якщо вартість майна, робіт або послуг. що є предметом такого правочину, перевищує 50 відсотків вартості чистих активів товариства відповідно до останньої затвердженої фінансової звітності, приймаються виключно Загальними зборами Учасників.
27.3. Згідно п. 14.3. Рішення про надання згоди на укладення Директором Товариства від імені та в інтересах Товариства договорів (угод, контрактів), сума яких перевищує 500 000 (п`ятсот тисяч) гривень приймаються виключно Загальними зборами Учасників.
28. Згідно Довідки №32 від 29.01.2024 (а.с.73 т.1) станом на дату подачі Позовної заяви загальна сума заборгованості Відповідача за Договором складала 11 902 447,94 грн., що зумовило звернення Позивача до суду з відповідним позовом.
29. Під час нового розгляду справи Відповідачем здійснено часткове виконання грошових зобов`язань перед Позивачем, що підтверджується платіжними інструкціями №668 на суму 401 119,39грн., №662 на суму 455 854,54, №637 на суму 500 152,00грн., №556 на суму 338 167,29грн., №553 на суму 371 412,16 грн. та №552 на суму 408 552,80грн. на загальну суму 2 924 666,16 грн. (а.с.228-231 т.2).
30. 10.09.2025 від Позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, відповідно до якої останній у зв`язку із частковою сплатою спірного боргу Відповідачем на суму 2 924 666,16 грн. зменшив розмір позовних вимог на суму 2 924 666,16 грн. та просив стягнути з відповідача 8 977 781,78 грн.(а.с.97 т.2).
Місцевим судом було прийнято до розгляду заяву позивача про зменшення позовних вимог та ухвалено здійснювати подальший розгляд справи з урахуванням зменшених позовних вимог.
31. Зважаючи на вказані обставини, спірні правовідносини розглянуті місцевим судом в контексті приписів Цивільного кодексу України (далі – ЦК), а саме щодо виконання грошових зобов`язань і наслідків їх порушення та Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» в контексті оцінки укладеності додаткової угоди №4.
у кон
VІ. Оцінка апеляційного суду:
32. Суть апеляційного перегляду полягає у ревізії висновку місцевого суду про обґрунтованість позовних вимог про стягнення заборгованості за виконані роботи у світлі (ревізії) аргументів Апелянта-Відповідача відносно неналежності розуміння місцевим судом висновків та вказівок касаційної інстанції у постанові від 18.06.2025 у цій справі, які (аргументи) можна звести до таких тез:
- основний договір не міг бути значним у світлі нормативного регулювання, чинного на момент його укладання (1);
- основний договір є рамковим і не міг бути кваліфікований як значний правочин на момент укладання додаткових угод №3 від 22.12.2021 та №4 від 04.10.2022 (2);
- позовні вимоги заявлені за актами виконаних робіт у період з 31.10.2022 по 31.07.2023 після укладання додаткових угод №3 і №4, а тому їх сума не може враховуватися для визначення категорії значного правочину (3);
- всупереч вказівок касаційної інстанції місцевий суд не досліджував обставин здійснення сторонами розрахунків до спірного періоду і матеріали справи не містять таких доказів (4);
- основний договір укладено строком до 31.12.2019, а з урахуванням додаткової угоди №2 від 27.12.2019 – до 31.12.2021 і без чітких строків проведення розрахунків, тоді як додаткові угоди №3 і №4 укладено сторонами з метою продовження основного договору та визначення строків проведення розрахунків (5);
- матеріали справи не містять доказів і законного обґрунтування наявності конфлікту інтересів між інтересам Позивача та приватними інтересами його директора чи афілійованих з цим директором осіб (6);
- Позивачем не надано доказів виставлення передбачених п.3.5. договору рахунків, тоді як додаткова угода №4 є укладеною та дійсною, а тому строк виконання зобов`язання з оплати не настав, а суд захистив право, яке не зазнало порушень (7).
33. За змістом ст.ст.15,16 ЦК та ст.4,5 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) задоволення позову вимагає доведення позивачем (ст.ст.13,74 ГПК) та встановлення судом такої сукупності обов`язкових елементів: наявність та приналежність позивачеві захищуваного суб`єктивного права або легітимного інтересу (а); порушення (невизнання або оспорювання) означеного права чи інтересу з боку визначеного відповідача (б); належність та ефективність обраного способу судового захисту (в).
34. Захищувані суб`єктивні права Позивача на отримання грошових коштів ґрунтуються на договорі про надання послуг по використанню продукції №02-03/17 від 02.03.2017 (далі-договір) та актах здачі-прийняття робіт (надання послуг), складених і підписаних у межах цього договору у період з 31.10.2022 по 31.07.2023 на загальну суму 11943885,99грн.
34.1. Колегією, враховуючи як зміст п.1.1. договору, так і вказаних актів, правова природа цього договору визначається змішаною, що містить у собі як елемент підрядних відносин, так і елемент надання послуг, ключове розмежування між якими визначається за ознакою споживання у процесі здійснення (для послуг) чи спрямованістю на кінцевий результат (для підряду), що випливає із визначень ст.ст.837,902 ЦК.
34.2. Можливість укладання сторонами договорів змішаної правової природи узгоджується із приписами ст.ст.627, 628 ЦК, тоді як кваліфікація розглядуваних правовідносин місцевим судом виключно в контексті надання послуг принципово не впливає на правомірність опосередковування таким договором грошової вимоги Позивача-Виконавця до Відповідача – Заявника з оплати виконаних робіт/послуг, адже відплатний характер зобов`язань сторін притаманний договорам обох видів і прямо передбачений п.1.1. розглядуваного договору.
34.3. Апеляційним судом, враховуючи вказівки суду касаційної інстанції та протилежні правові позиції сторін з приводу кваліфікації означеного договору як «значного правочину», зазначається таке:
- контекст кваліфікації договору за таким критерієм у розглядуваному спорі стосується визначення його у якості належної у розумінні ст.ст. 11, 509 ЦК правової підстави для виникнення та існування кореспондуючих прав і обов`язків сторін, що може розглядатися лише з точки зору дійсності чи укладеності;
- оскільки як дійсність правочину згідно ст.ст.203,215 ЦК визначається на момент його укладання (а недійсним може визнаватися лише укладений правочин), тоді як досягнення останнього за змістом ч.1 ст.638 ЦК та ч.2 ст.180 ГК визначається за узгодженістю сторонами всіх істотних умов (що, з огляду на оформлення договору у формі єдиного документу) з урахування приписів законодавства, що діяло на момент такого підписання;
- наразі, діючий на момент підписання договору Закону України «Про господарські товариства» не містив взагалі такої категорії як «значний правочин» з точки зору визначення обсягу повноважень директора та їх обмежень на вчинення (укладання) тих чи інших угод – відповідна правова категорія передбачалась діючою на той момент редакцією Закону України «Про акціонері товариства», яку не можна застосовувати до розглядуваного договору як за суб`єктним складом (Позивач не є акціонерним товариством і не був на момент підписання договору), так і за відсутністю доказів формальної відповідності договору визначенню, приведеному у п.4 ч.1 ст.2 Закону України «Про акціонерні товариства» (як через відсутність відомостей про розмір вартості активів Позивача, так і невизначеність параметрів розміру вартості робіт/послуг за договором на момент підписання), якщо за відсутності належних підстав намагатися оцінювати «значущість» договору на момент його підписання за аналогією;
- своєю чергою, положення п.9.3.15 Статуту Позивача в редакції, що діяла на момент укладання договору (а.с.153-170 т.1) і обізнаність з якою Відповідача зумовлена тим, що керівник останнього і підписант договору (Орошан В.Г.) одночасно був учасником Позивача, у відповідності до пп і) ч.5 ст.41 Закону України «Про господарські товариства» передбачала погодження зборами учасників вже укладених договорів, а не прийняття рішення про укладання договору, яке має передувати його підписання директором і опосередковувати волевиявлення належного суб`єкта (на що слушно вказував Відповідач), і то таке погодження передбачало визначеність на момент підписання очікуваної вартості робіт/послуг за договором, чого не мало місце через рамковість такого договору;
- відсутність на момент підписання договору спеціальної регламентації питання «значного правочину», запровадженого з набранням чинності 17.06.2018 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» (ст.ст.44-46), ретроспективне застосування якого для оцінки відповідності договору на момент його підписання та обсягу повноважень директора суперечило б приписам ст.58 Конституції України та принципу правової визначеності, зумовлює застосовність загального правила про те, що на стадії виконання договору, здійснюваного двома сторонами «не може ревізуватися» попередня стадії його укладання (п.49 постанови ВП ВС від 05.06.2018 у справі №338/180/17) ;
- наразі, з огляду на визначені фактичні підстави заявлених Позивачем (а.с.97 т.11, а.с.38-42 т.2, а.с. 1-4 т.1) та задоволених переглядуваним рішенням вимог, а також враховуючи аргументи відзиву Позивача на апеляційну скаргу (а.с.51-54 т.12) обидві сторони виходять з факту укладеності договору, що з урахуванням вчинених та не оспорених дій з його виконання двома сторонами зумовлює констатацію укладеності такого договору і апеляційним судом;
- матеріали справи не містять доказів спростування визначеної ст.204 ЦК презумпції правомірності означеного договору, що зумовлює його сприйняття у якості належної правової підстави для виникнення і існування кореспондуючих прав і обов`язків для сторін та обов`язковість для них його умов згідно зі ст.629 цього Кодексу.
34.4. Визначеність у п.1.1. договору його предмету, строку дії (п.9.1) та порядку встановлення ціни (п.п.3.1.-3.5.) у світлі приписів ч.4 ст.632, ч.1 ст.843 ЦК навіть за відсутності чіткої вказівки на останню в момент підписання договору та за відсутності заперечень Відповідача щодо факту і обсягу виконаних робіт/наданих послуг Позивачем за актами, складеними у розглядуваний період з 31.10.2022 по 31.07.2023 (на що слушно звернув увагу у відзиві на апеляційну скаргу Позивач) зумовлюють висновок про договірний/зобов`язальний характер грошової вимоги, задоволеної місцевим судом:
- зважаючи на те, що розглядуваний період підписання актів не охоплюється первісно визначеним періодом дії договору (до 31.12.2019), як строку здійснення сторонами своїх прав і обов`язків за договором у розумінні ч.1 ст.631 ЦК і ч.7 ст.180 ГК, апеляційним судом враховується додаткові угоди про продовження строку дії договору - правочини про зміну первісного періоду дії як істотної умови у розумінні ст.202 ЦК, опосередковані згідно з ст.ст.653, 564 цього Кодексу додатковими угодами №2, №3 і №4;
- і хоча на моменти підписання кожної із вказаних додаткових угод категорія «значного правочину» вже була запроваджена законодавцем і розповсюджувалась на Позивача, застосовні редакції Статутів (а.с.124-152; 171-200 т.1), з якими був обізнаний Відповідач (його керівник був на той момент учасником Позивача) передбачали (пп.13) п.9.2.5 та п.9.3.7, п.14.2., п.14.3) кваліфікацію правочину як значного за майновим параметром його предмету, що (на відміну від, наприклад, договорів позики/кредиту) не може бути застосованим до правочину про продовження строку дії вже укладеного договору, оскільки таке продовження безпосередньо не здійснює розпорядження майновим активом Позивача;
- наразі, ані положення первісного договору, ані приписи законодавства, що регламентують опосередковані ним змішані правовідносини підряду і надання послуг не передбачають правила про подальше автоматичне провадження строку дії договору за відсутністю письмових угод сторін про це, тоді як і дії (з підписання актів виконаних робіт за розглядуваний період з посиланням на договір та часткові платежі Відповідача – а.с.228-231 т.2, враховані остаточною заявою Позивача – а.с.97 т.11) сторін і їх процесуальна позиція співпадають щодо надання Позивачем Відповідачеві послуг/виконання робіт, заборгованість за якими є предметом стягнення, за в межах строку дії договору.
35. Правильність у світлі викладених вище міркувань зауваження Апелянта про те, що на момент укладення основного договору він не міг кваліфікуватися сторонами як «значний правочин», а під таке визначення змістовно не підпадають подальші правочини сторін з продовження строку дії договору (доречі, переглядуване рішення не містить правової оцінки із урахуванням тверджень Позивача щодо відповідності визначенню «значного правочинну» додаткової угоди №3, зважаючи на що аргументи апеляційної скарги в цій частині не мають об`єкту спростування) - зумовлює помилковість визначення місцевим судом питання укладеності додаткової угоди у світлі правила про те, що «зміна умов значного правочину повинна відбуватися в такому самому порядку, як це передбачено статутом товариства для укладення значних правочинів (в цьому контексті підхід, викладений у постанові ВС від 06.06.2018 у справі №908/1029/16 є не релевантним, оскільки на відміну від випадку вказаної справи у розглядуваній справі основний договір на момент його підписання/укладання не міг визначатися як «значний правочин»).
35.1.Разом із цим, такий висновок у світлі вказівок касаційної інстанції та принципу «jura novit curia» не перешкоджає правовій оцінці умови про відстрочення здійснення платежів, яка міститься в п.п.2 і 3 додаткової угоди №4 від 04.10.2022, з точки зору приписів ст.ст.44-46 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю».
35.2. Аналіз положень додаткової угоди №4 дає підстави для висновку про опосередкування нею двох самостійних правочинів, спрямованих на зміну первісних (попередніх) умов основного договору:
- про продовження строку дії договору і виконання сторонами своїх зобов`язань за ним – п.п.1 і 4 додаткової угоди (далі – правочин про продовження строку дії);
- про встановлення строку здійснення остаточних розрахунків до 01.09.2024 (далі- правочин про відстрочення оплати). 
35.3. Апеляційний суд констатує автономність означених правочинів один від одного, оскільки ані за змістом умов додаткової угоди №4 з точки зору їх тлумачення за правилами ч.3 ст.213 ЦК, ані з урахуванням попередньої практики продовження сторонами строку дії основного договору додатковими угодами №2 і №3, вони не узалежнені один від одного і могли бути вчинені кожний окремо, а тому їх викладення в одному документів не може автоматично визначати наявність/відсутність повноважень у директора Позивача на їх вчинення/укладання від імені останнього. Втім, у світлі викладених у п.34.4 цієї постанови міркувань, правочин про продовження строку дії не може кваліфікуватися як значний. 
35.4. І хоча переглядуване рішення місцевого суду дійсно не містить висновків та встановлених обставин щодо обігу сторін за договором на момент підписання додаткової угоди №4, аргумент (4) Скаржника, приведеній у п.32 цієї постанови, є лише частково обґрунтованими:
- матеріали справи містять довідку Позивача №32 від 29.01.2024 (а.с.73 т.1) про стан заборгованості Відповідача за договором з відомостями щодо обігу сторін, який передував спірному періоду жовтень 2022 – липень 2023;
- достовірність означеного доказу Відповідачем не спростована наданням інших доказів в порядку ст.79 ГПК щодо майнового обігу за попередній період і визначені в цій довідки обставини щодо виконавчих Позивачем робіт/наданих послуг та їх оплати з боку Відповідача останнім в порядку ч.ч.3,4 ст.165 ГПК не заперечено в перебігу первісного та повторного розгляду справи в суді першої інстанції;
- з аналізу вказаної довідки вбачається, що станом на момент підписання додаткової угоди №4 (04.10.2022) загальний обсяг виконання Позивача становив 20900243,37грн., тоді як обсяг здійснених Відповідачем оплат такого виконання склав лише 16875381,42, тобто безпосередньо охоплених правочином про відстрочення оплати обсяг платежів стягнув 4024861,95грн., що перевищує визначену пп) 13 п.9.2.5 і п.9.3.7 Статуту в редакції, що діяла на момент підписання додаткової угоди №4 – а.с.171-200 т.1) межу «значного правочину» у розумінні ч.1 ст.44 Закону України «Про товариство з обмеженою та додаткової відповідальністю»;
- крім того, умови правочину про відстрочення оплати зачіпали також і роботи, що мали бути виконані упродовж майбутніх агрономічних циклів, тоді як за змістом вказаної довідки обсяг робіт за будь-який попереднім агрономічним циклом також перевищував межу «значного правочину», що з урахуванням принципів добросовісності і розумності (п.6 ст.3 ЦК) та вказівок, викладених у п.69 постанови ВС від 18.06.2025 у цій справі, не могло не враховуватися директором Позивача на виконання приписів ч.3 ст.92 ЦК і не усвідомлюватися Відповідачем (директор якого був учасником Позивача), а отже і за впливом на майбутні роботи розглядуваний правочин є «значним». 
36. Водночас, колегія погоджується із слушністю аргументна (6) Скаржника, адже дійсно матеріали справи не містять доказів вчинення директором Позивача виокремленого у п.35.2. цієї постанови правочину про відстрочення оплати в умовах конфлікту інтересів Позивача і приватних інтересів його директора ОСОБА_5  у розумінні ч.3 ст.42 Закону України «Про товариства обмеженою та додатковою відповідальністю».
36.1. Дійсно, Позивачем не представлено жодних доказів афілійованості ОСОБА_5 у розумінні п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про акціонерні товариства» (застосовний у розглядуваному випадку в силу ч.9 ст.42 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю») з Відповідачем чи його директором та засновником, або отримання ОСОБА_5 (чи афіліованими саме з ним особами) платежів у розумінні ч.5 ст.42 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю») за вчинення правочину про відстрочення оплати – встановлена афіліованість керівника Відповідача ( ОСОБА_1 ) з Позивачем не може ототожнюватися із наявністю приватних інтересів у ОСОБА_5 .
36.2. Разом із тим, згадувана вище афілійованість керівника Відповідача з Позивачем (був його учасником) зумовлює правомірність кваліфікації розглядуваного правочину про відстрочення оплати як правочину, щодо якого є заінтересованість, у розумінні п.3 ч.1 ст.45 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю». Проте, редакція Статуту Позивача, діюча на момент укладання цього правочину із заінтересованістю (ця категорія не є тотожною із вчиненням правочину директором Позивача в умовах конфлікту інтересів – такий конфлікт можна було б за аналогією вбачати у діях ОСОБА_1 , але це не має відношення до предмету доказування у справі, враховуючи, що організаційно – правова форма Відповідача не передбачає застосовності такої категорії, а вчинення розглядуваного правочину останнім не оспорюється і не заперечується), не визначала жодних особливостей порядку погодження правочину такої категорії, а тому за змістом ч.3 ст.45 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» це не має жодного значення для оцінки укладеності цього правочину. 
37. Разом із тим, викладені у п.35.4. цієї постанови міркування про відповідність розглядуваного правочину про надання відстрочення оплати критерію «значного» зумовлюють висновок про відсутність у директора Позивача повноважень на вчинення такого правочину/його укладання за відсутністю попереднього рішення загальних зборів учасників (п.14.3. Статуту), що за відсутності у матеріалах справи доказів подальшого погодження цього правочину із дотриманням спеціальних приписів ч.2 ст.46 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» (відносно загального правила ст.241 ЦК) у формі відповідного рішення зборів, вказує на неукладеність правочину з відстрочення оплати у розумінні ч.1 ст.46 означеного Закону та п.п.119-121 постанови ВП ВС від 01.03.2023 у справі №522/22473/15-ц – такий правочин не змінив первісно визначених договором умов про проведення розрахунків Замовником
37.1. Колегія апеляційного суду відмічає, що розглядувані приписи ст.ст.44-46 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» застосовуються саме до конкретного правочину, а не договору/угоди в цілому, яка може містити у собі різні з точки зору наявності/відсутності «значущості» чи «заінтересованості» правочину, вчинення яких перебуває в/поза межами повноважень директора. Керуючись принципом свободи договору (ст.627 ЦК) задля збереження правової визначеності у правовідносинах сторін та стабільності цивільного обігу, апеляційний суд вважає за прийняте за аналогією (ч.1 ст.8 ЦК) застосовувати запропонований законодавцем підхід у ч.2 ст.618 ЦК – оцінювати окремо кожний автономний правочин (виокремлені у п.35.2. цієї постанови) з точки зору можливості настання визначених ним правових наслідків у розрізі достатності для цього повноважень директора підписанта – відсутність в силу ч.1 ст.46 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» юридичних наслідків підписання правочину про відстрочення оплати не вплинуло на правомірність і укладеність правочину про продовження строку дії. 
37.2. Апелянт має рацію, коли у межах аргументу (7) відмічає про конкретну невизначеність умов про розрахунки Замовника за змістом п.3.5. договору, який передбачає виставлення Виконавцем рахунків-фактур, доказів здійснення чого матеріали справи не містять.
- водночас, рахунки не є ані первинним документом у розумінні ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», ані відкладальною за змістом ч.1 ст.212 ЦК умовою – з огляду на визначеність банківських реквізитів сторін, такі рахунки можуть виконувати лише роль вимоги у розумінні ч.2 ст.530 цього Кодексу;
- втім, законодавець не обмежує оформлення вимоги про оплату певною формою, недотримання якої (зокрема, рахунку) впливає на вчинення чи дійсність такої вимоги, а тому колегія суддів враховує у такій якості претензію Позивача від 02.11.2023 з доказами її надсилання Відповідачеві та отримання останнім 06.11.2023 (а.с.21-23 т.1);
- за таких обставин, грошове зобов`язання з оплати актів за період з жовтня 2022 по липень 2023 за правилами підрахунку строків у ст.ст. 253, 254 ЦК є прострочення у розумінні ст.ст. 610, 612 цього Кодексу з 14.11.2023, що передує зверненню з позовом до суду (зареєстровано за вх.№2265/23 24.11.2023).
38. Відтак, всі визначені у п.33 цієї постанови обов`язкові умови для задоволення позовних вимог, які опосередковують належний і ефективний спосіб судового захисту, передбачений ст.625 ЦК; і остаточний обсяг яких (а.с.97 т.11), враховує здійснені Відповідачем платежі у перебігу розгляду спору (а.с.228-231 т.2), у цьому випадку дотримані (умови), що обґрунтовує правильність задоволення позову з мотивів, викладених у цій постанові.
38.1. З приводу висловлених Позивачем у відзиві на апеляційну скаргу міркувань про неприйнятність заліку однорідних вимог Відповідачем колегія суддів зазначає, що Апелянтом з цього приводу не було сформульовано жодних доводів, а тому за змістом приписів ч.1 ст.269 ГПК це питання не охоплюється межами апеляційного перегляду та не впливає на висновок про відсутність доказів виконання обов`язків з оплати у розмірі визначеної до стягнення суми заборгованості.
38.2. Апеляційний суд також відмічає, що само по собі заперечення проти позовних вимог під час повторного розгляду справи, запровадженого постановою касаційної інстанції від 18.06.2025, з мотивів, що розрахунки для Замовника відстрочені до 01.09.2024 - втратили актуальність за своїм змістом (безвідносно до викладеної вище правової оцінки) після 01.09.2024 та не можуть вказувати на добросовісність Відповідача у розглядуваному спорі. Врахування такого підходу було б несумісним із завданнями господарського судочинства (ч.1 ст.2 ГПК) та принципом процесуальної економії, адже переслідують мету не справедливого вирішення спору, а формальне пред`явлення нового позову та «спонукання» належного кредитора, чиї права порушені, до «прийняття» прострочення у період, що дорівнював розгляду справи №917/2108/23.
39. З урахуванням викладеного, колегія апеляційного суду, попри часткову слушність деяких аргументів Скаржника, дійшла висновку про відмову у задоволенні його апеляційної скарги та залишення без змін резолютивної частини оскаржуваного рішення із одночасною зміною її мотивувальної частини шляхом викладення її в редакції цієї постанови, яка усуває і неповноту встановлення обставин справи у світлі вказівок касаційної інстанції та помилки у застосуванні норм матеріального права.
40. Зважаючи на такий результат апеляційного перегляду та враховуючи, що причиною виникнення спору є неправомірні дії Відповідача з ухилення від оплати, колегія апеляційного суду в порядку ч.9 ст.129 ГПК відносить на рахунок останнього всі судові витрати, пов`язані з апеляційним переглядом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 74, 76, 78, 129, 269, 270, 273, 275-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, - 

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Фермерського господарства "Еко-Край", с. Засулля на рішення Господарського суду Полтавської області від 18.12.2025 (повний текст підписано 22.12.2025) у справі №917/2108/23 залишити без задоволення.
2. Змінити мотивувальну частину рішення Господарського суду Полтавської області від 18.12.2025 (повний текст підписано 22.12.2025) у справі №917/2108/23, виклавши її в редакції мотивувальної частини цієї постанови.
Резолютивну частину рішення Господарського суду Полтавської області від 18.12.2025 (повний текст підписано 22.12.2025) у справі №917/2108/23 залишити без змін.
3. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, віднести на рахунок Фермерського господарства "Еко-Край", с. Засулля .
4. Постанова набирає сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту, з урахуванням порядку подання касаційної скарги, передбаченого п.17.5. Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 11.03.2026р.

Головуючий суддя Д.О. Попков

Суддя О.І. Склярук 

Суддя О.В. Стойка