Справа № 342/957/25
Провадження № 1-кп/342/81/2026 

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 березня 2026 року      м. Городенка
Городенківський районний суд Івано-Франківської області у складі: 
головуючої судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду міста Городенка кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12025091150000121 від 17.09.2025 про обвинувачення 
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Городниця Городенківського району Івано-Франківської області, зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, одружений, не працює, на утриманні неповнолітніх дітей немає, раніше несудимий,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 358, ч.4 ст.358 КК України,
учасники судового провадження:
прокурор    ОСОБА_4 
обвинувачений     ОСОБА_3 
захисник     ОСОБА_5 

в с т а н о в и в :
ОСОБА_3  вчинив умисні дії, які виразились у підробленні офіційного документу, який видається чи посвідчується підприємством, установою, організацією, і який надає права або звільняє від обов`язків, з метою особистого використання, вчинених за попередньою змовою групою осіб, а також умисні дії, які виразились у використанні завідомо підробленого документа, за наступних обставин.
ОСОБА_3 , умисно, маючи намір у протиправний спосіб отримати підроблений офіційний документ, який видається Івано-Франківським обласним бюро медико-соціальної експертизи, та який надає права та звільняє від обов`язків - документ, який підтверджує проходження огляду медико-соціальною експертною комісією ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в порушення вимог п. 6 «Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації №157-1/0 «Виписка з акта огляду медико-соціальною експертною комісією», затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України №577 від 30.07.2012 року, згідно якого довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією видається інваліду та п. 3 Положення про медико-соціальну експертизу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1317 від 03.12.2009, згідно якого медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності, вирішив незаконно придбати вказані документи невстановленої досудовим розслідуванням особи.
Так, у серпні 2025 року ОСОБА_3 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, які виразились у пособництві у вчиненні підроблення офіційного документу, а саме довідки МСЕК серія MCE №080744 від 29.12.2016 року серія ІВК, виданої на дівоче прізвище його дружини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою подальшого його використання, достовірно знаючи, що дані будуть використані для підроблення офіційного документу, вступив у змову з невстановленою досудовим розслідуванням особою та, виступаючи пособником протиправних дій невстановленої особи, надав останньому дані ОСОБА_6 , а саме особисті документи, для подальшого їх внесення до підробленого документу, тобто надав засоби та сприяв їх підробленню.
В подальшому, вищевказана невстановлена особа, відправила з невстановленого відділення нової пошти, на відділення нової пошти №18 в м. Івано-Франківськ, яке знаходиться неподалік місяця проживання ОСОБА_3 , використовуючи надані ОСОБА_3 дані та документи дружини на ім`я ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , виготовила підроблену довідку МСЕК серія МСЕ №080744 від 29.12.2016 року серії ІВК, видану на ОСОБА_6 , а також посвідчення серії НОМЕР_1 від 19.11.2024, видане на ім`я ОСОБА_7 , 2000 року народження із зазначенням "інвалід дитинства II групи загального захворювання", яке згідно відповіді з Департаменту соціальної політики Івано-Франківської ОДА ОСОБА_7 не видавалось, та передала ОСОБА_3 для подальшого використання. Згідно висновку судово-технічної експертизи документів від 25.09.2025 бланк довідки МСЕК серія МСЕ №080744 від 29.12.2016 року серії ІВК, який наданий на ім`я ОСОБА_6 , за способами нанесення зображень та первинними елементами захисту не відповідає бланкам довідок огляду медико-соціальної експертної комісії, які знаходяться в офіційному обігу.
У подальшому, 17.09.2025, близько 12:00 год. ОСОБА_3 , перебуваючи по АДРЕСА_1 , де знаходиться ІНФОРМАЦІЯ_3 , достовірно знаючи, що довідка МСЕК серія MCE №080744 від 29.12.2016 року серії ІВК, видана на ОСОБА_6 , є підробленою, усвідомлюючи свої протиправні дії, пред`явив вказану довідку Головному спеціалісту цивільно-військового співробітництва ОСОБА_8 разом з іншими документами для написання заяви щодо оформлення ОСОБА_3 , у порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року №560, довідки про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, у такий спосіб використавши її. Згідно висновку судово-технічної експертизи документів від 25.09.2025 бланк довідки МСЕК серії MCE №080744 від 29.12.2016 року серії ІВК, який наданий на ім`я ОСОБА_6 , за способами нанесення зображень та первинними елементами захисту не відповідає бланкам довідок огляду медико-соціальної експертної комісії, які знаходяться в офіційному обігу.
Таким чином, своїми діями обвинувачений ОСОБА_3  вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч.3 ст. 358, ч.4 ст.358 КК України.
Прокурор у судовому засіданні висловив думку щодо недоцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються; просив визнати обвинуваченого ОСОБА_3  винуватим у вчиненні укримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 358, ч.4 ст.358 КК України, та застосувати щодо нього покарання за ч.3 ст.358 КК країни у виді 2 (двох) років обмеження волі, за ч.4 ст.358 КК України – у виді 1 (одного) року обмеження волі та на підставі ст.70 КК України призначити остаточне покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі. 
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3  вважав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю. Зазначив, що вчинив вказані дії з метою отримання відстрочки від призову на військову службу, оскільки на підприємстві, де працював раніше, бронювання не було. Засудив свій вчинок, просив призначити покарання у виді штрафу.
Захисник обвинуваченого – адвокат ОСОБА_5 вважала недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Просила врахувати той факт, що обвинувачений вину визнав у повному обсязі, як на досудовому слідстві, так і під час судового розгляду справи, його процесуальну поведінку, те, що обвинувачений дає свідчення як викривач у іншому кримінальному провадженні для викриття невстановленої особи; звернула увагу на життєві обставини, у яких опинився обвинувачений, зокрема, хворобу батька, який потребує догляду, потребу утримувати сім`ю, працевлаштування на об`єкт критичної інфраструктури. Вважає наведене підставою для застосування ст.69 КК України та можливість призначити покарання у виді штрафу, розмір якого суд має визначити самостійно.
Згідно ч.3 ст.349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 22 березня 2018 року в справі № 521/11693/16-к, щодо застосування ч. 3 ст. 349 КПК, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Однак ця норма не звільняє суд від обов`язку встановити обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні та визначені ст. 91 КПК. Тобто законодавець зобов`язує суд встановити усі обставини, що мають значення для кримінального провадження, а ст. 349 КПК лише визначає обсяг та порядок дослідження доказів на підтвердження цих обставин.
Суд зазначає, що незважаючи на те, що розгляд справи здійснюється у порядку ч.3 ст.349 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; 7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.
Враховуючи показання обвинуваченого ОСОБА_3  щодо повного визнання вини у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 358, ч.4 ст.358 КК України, те, що він не оспорює фактичні обставини кримінального провадження, які вказані в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, не наполягає на дослідженні інших доказів у справі, розуміє неможливість в подальшому оскаржити дані фактичні обставини в апеляційному порядку, у суду не має сумнівів в добровільності та правдивості його позиції, вислухавши думку інших учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, тому відповідно до ч.3 ст.349 КПК України дослідження доказів відносно фактичних обставин справи визнано судом недоцільним, у зв`язку з чим суд обмежив їх дослідження допитом обвинуваченого, дослідженням матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого, та досудової доповіді.
Суд дослідив матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_3 , зокрема, довідки КНП «Городенківська БЛІЛ» про те, що обвинувачений не знаходиться на диспансерному обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога; характеристику з місця проживання обвинуваченого; вимогу про судимість, висновок органу пробації, згідно якого ризик повторного вчинення кримінального правопорушення середній, ризик небезпеки для суспільства середній, виправлення особи без позбавлення або обмеження волі можливе.
Крім цього, суд дослідив долучені сторонами обвинувачення та захисту: довідку ТОВ «ІНТЕГРАЛБУД» від 14.01.2026 №1 про дохід ОСОБА_3 за період з листопада по грудень 2025 року у розмірі 38115 гривень; постанову слідчого слідчого відділення №2 (м.Городенка) Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області про визнання речовими доказами та передачу їх на зберігання від 17.09.2025; квитанцію №617 про прийняття майна на зберігання; ухвалу слідчого судді Городенківського районного суду від 18.09.2025 про накладення арешту; висновок експертизи №СЕ-19/109-25/13872-ДД від 25.09.2025, витяг із Резерв+, копію виписки із медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_9 КНП "Прикарпатський клінічний онкологічний центр ІФ ОР" від 23.02.2026.
На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень за обставин, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю зібраними під час досудового розслідування та перевіреними судовому засіданні доказами, які суд визнає достовірними, належними, допустимими та достатніми для кваліфікації його дій за ч.3 ст. 358, ч.4 ст.358 КК України як умисних дії, які виразились у підробленні офіційного документу, який видається чи посвідчується підприємством, установою, організацією, і який надає права або звільняє від обов`язків, з метою особистого використання, вчинених за попередньою змовою групою осіб, а також умисних дій, які виразились у використанні завідомо підробленого документа.
За вчинення кримінального правопорушення, передбаченого санкцією ч.3 ст.358 КК України, передбачено покарання у виді обмеження волі на строк до п`яти років або позбавлення волі на той самий строк; за ч.4 ст.358 КК України – покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або пробаційний нагляд на строк до двох років, або обмеження волі на той самий строк.
Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, а також призначення покарання нижчого, ніж передбачене санкцією статті (частини статті), завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. 
При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.
Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду, про що зазначив Верховний Суду у постанові від 13.08.2020 року у справі № 716/1224/19.
Відповідно до ст. 65 КК України суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до ст. 65 КК України, пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.
Обставиною, що відповідно до ст.66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненому кримінальному правопорушенні є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставин, що відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено.
Підстав для застосування покарання у виді штрафу із застосуванням ст.69 КК України, як про це просила сторона захисту, суд не вбачає, зважаючи на таке.
Відповідно до ч.1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429, 437-439, 442, 442-1 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
У кожному випадку застосування ст. 69 КК України суд зобов`язаний у своєму рішенні зазначити, які саме обставини справи або дані про особу винного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, при цьому зобов`язаний не лише перерахувати обставини, що можуть бути враховані як такі, що пом`якшують покарання, а й обґрунтувати, виходячи із загальних засад призначення покарання, яким чином сукупність таких обставин істотно знизила тяжкість вчиненого злочину.
У кожному випадку факт зниження ступеня тяжкості кримінального правопорушення повинен оцінюватися судом з урахуванням індивідуальних особливостей конкретного кримінального провадження. Проте у будь-якому разі встановлені обставин, що пом`якшують покарання, мають настільки істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції статті було б явно недоцільним і несправедливим.
Оскільки ОСОБА_3 підробив посвідчення з метою використання його підроблювачем, вчинене за попередньою змовою групою осіб, та використав завідомо підроблений документ з метою отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, наведене свідчить про підвищену суспільну небезпеку злочину та обвинуваченого, особливо з огляду на запроваджений в Україні воєнний стан.
Отже, при призначенні покарання ОСОБА_3 суд, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховує обставини вчинених ним кримінальних правопорушень, що є нетяжким злочином та кримінальним проступком, його наслідки, особу обвинуваченого, те, що він раніше несудимий, пом`якшуючі покарання обставини (щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення) та відсутність обставин, що обтяжують покарання, а також вимоги ст. 50 КК України, що метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, та вважає необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_3 призначити покарання у межах санкцій ч.3 ст.358 КК України, ч.4 ст.358 КК України, що передбачають відповідальність за вчинене. 
На підставі викладеного, суд вважає, що обвинуваченому слід призначити покарання за ч.3 ст. 358 КК України у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки, за ч. 4 ст. 358 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік та на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.
Разом з тим, враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, засудження обвинуваченим свого вчинку та його бажання надалі вести законослухняний спосіб життя, що свідчить про те, що він став на шлях виправлення, те, що обвинувачений раніше несудимий, пом`якшуючі покарання обставини (щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення) та відсутність обставин, що обтяжують покарання, беручи до уваги наявність у обвинуваченого постійного місця проживання, місця праці, його сімейний стан, що свідчить про стійкі соціальні зв`язки, допомогу у догляді важкохворого батька, суд вважає, що його виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, та до обвинуваченого підлягає застосуванню положення ст.75 КК України, що передбачає звільнення від відбування покарання з випробуванням та покладання відповідних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Призначене судом покарання є необхідним і достатнім заходом примусу для перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідає тяжкості вчиненого ним правопорушення, сприятиме дотриманню обвинуваченим правослухняної поведінки у майбутньому та забезпечує баланс між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався.
Питання щодо скасування арешту майна, суд приймає на підставі ч.4 ст.174 КПК України, відповідно до положень якої, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.
Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні за проведення судової експертизи відповідно до ч.2 ст.124 КПК України слід покласти на обвинуваченого.
Керуючись ст.ст. 12, ч.3 ст.358, ч.4 ст.358 КК України, ст.ст. 349, 369-371, 373-374, 394 КПК України, суд
у х в а л и в:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358 КК України та ч. 4 ст. 358 КК України, та призначити йому покарання:
- за ч. 3 ст. 358 КК України у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.
- за ч. 4 ст. 358 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання ОСОБА_3 у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого  ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання у виді обмеження волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк - 1 (один) рік.
На підставі п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України зобов`язати обвинуваченого  ОСОБА_3 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Стягнути з  ОСОБА_3 на користь держави витрати на проведення експертизи № СЕ-19/109-25/13872-ДД від 25.09.2025 у розмірі 5 348,40 (п`ять тисяч триста сорок вісім) гривень 40 копійок.
Речовий доказ – тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_2 від 22.06.2022, видане на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із візуальними ознаками підробки, яке поміщено у спецпакет PSP 2043622; заяву від ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 17.09.2025 щодо відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації із додатками копій на 6 аркушах: копію тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_2 від 22.06.2022, виданого на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , копію довідки серії МСЕ №080744 на ОСОБА_6 ; копію посвідчення серії НОМЕР_1 від 19.11.2024, виданого на ім`я ОСОБА_7 , 2000 року народження, копію свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 07.10.2023, копію паспорта громадянина України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виданого 12.10.2023 органом 2610, копію витягу з реєстру територіальної громади №2025/013514197 від 15.09.2025 на ОСОБА_7 , поміщені у спец пакет SUD 2056878; прозору папку із найменуванням «Office» із вмістом файлів, в яких знаходяться : довідка серії МСЕ №080744 на ОСОБА_6 , висновок №09/08/118-1 від 04.08.2025 про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватись та самообслуговуватись і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, копію витягу з реєстру територіальної громади від 15.09.2025 №2025/013514197 на ім`я ОСОБА_7 , копію картки платника податків на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , копію витягу з реєстру територіальної громади від 01.08.2025 №2025/010641347 на ім`я ОСОБА_3 , поміщені у сейф-пакет 700816881, що знаходиться у матеріалах кримінального провадження, - залишити у матеріалах кримінального провадження.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 18.09.2025 у справі № 342/912/25 на посвідчення серії НОМЕР_1 від 19.11.2024, видане на ім`я ОСОБА_7 , 2000 р.н., із зазначенням "інвалід дитинства ІІ групи загального захворювання", із візуальними ознаками підробки; тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_2 від 22.06.2022, видане на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із візуальними ознаками підробки; довідку серії МСЕ № 080744 на ОСОБА_6 , із візуальними ознаками підробки, вилучені під час огляду місця події 17.09.2025 у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 , що у АДРЕСА_1 .
Запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.
Суддя ОСОБА_1