Справа № 464/7968/25
пр.№ 2/464/937/26 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(заочне)

26.02.2026 Сихівський районний суд м.Львова
в складі: головуючої-судді Чорна С.З.,
секретар судового засідання Сенюга М.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Універсальна" до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку суброгації, -
в с т а н о в и в :
представник позивача Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Універсальна" - Бутенко Марія Олегівна звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , завдані збитки у розмірі 29440,56 грн., витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн.
В обґрунтування позову покликається на те, що 16.09.2022 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Універсальна» та ОСОБА_2 було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 3112/215/040797/1. Предметом даного Договору були майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «SKODA», державний номерний знак « НОМЕР_1 ». У відповідності до умов вказаного Договору страхування Позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь Страхувальника страхове відшкодування. 12.01.2024 року ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «MITSUBISHI», державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 », допустив зіткнення з транспортним засобом «SKODA», державний номерний знак « НОМЕР_1 ». Внаслідок вищевказаної ДТП транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень. На підставі страхового акту ПрАТ «СК «Універсальна» здійснила виплату страхового відшкодування у розмірі 99 968,05 грн. Різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням становить 24 440,56 грн. Відповідачу направлено вимогу № 19423 від 29.01.20255 року про відшкодування шкоди в розмірі 24440,56 грн. однак, така залишилася відповідачем без належної реакції. З урахуванням вищевикладеного просить позов задовольнити.
Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 19.11.2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у справі.
11.12.2025 на адресу суду від відповідача ОСОБА_1 поступило клопотання про відкладення судового засідання призначеного 17.12.2025. 
Представник позивача в судове засідання не з`явилася, просить розглядати справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задоволити. Проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, хоча згідно з ст.130 ЦПК України належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, жодних клопотань від останнього не надходило, а тому відповідно до ст.280 ЦПК України суд вважає за можливе розглядати справу заочно у його відсутності на підставі наявних у справі доказів.
На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
З`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.
Як вбачається із постанови Сихівського районного суду м.Львова від 15.03.2024 ОСОБА_1 12.01.2024 о 17.10 год. на вул. Стуса, 18А у м. Львові, керуючи транспортним засобом марки «Mitsubishi», р.н. НОМЕР_2 , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом марки «Skoda», р.н. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_3 , який рухався попереду, завдавши транспортним засобам механічних пошкоджень з матеріальними збитками, чим порушив вимоги п. 12.1, 13.1, 2.3Б, 1.5 Правил дорожнього руху. ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Отже, з огляду на викладене вина відповідача у скоєній дорожньо-транспортній пригоді є доведеною.
16.09.2022 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Універсальна» та ОСОБА_2 укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 3112/215/040797/1.
Відповідно до страхового акту №G19423-1 дана подія визнана страховим випадком та визначено суму збитків, які підлягали відшкодуванню за пошкодження застрахованого транспортного засобу в розмірі 99968,05 грн.
На підставі вказаного акту позивачем виплачено страхове відшкодування в розмірі 99968,05 грн., що підтверджується копією платіжного доручення №24507 від 23.01.2024.
Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована ПрАТ "ПЗУ Україна" №218174230, останні згідно розпорядження №37971/1/1 на виплату страхового відшкодування здійснили Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Універсальна" виплату страхового відшкодування у розмірі 75527,49 грн. 
Позивачем ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» направлено на адресу відповідача вимогу № 19423 від 29.01.2025 року про відшкодування шкоди в розмірі 24440,56 грн. однак, така залишилася відповідачем без належної реакції. 
Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до п. 9.1 ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхова сума це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.
В силу положень ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.
Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Така ж позиція викладена у ст. 27 Закону України «Про страхування».
Відповідно до наведених положень, до страховика в разі виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Перехід права вимоги від страхувальника до страховика за договором добровільного страхування є суброгацією.
Відповідно до ст. 980 Цивільного кодексу України та ст. 4 Закону України «Про страхування» предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).
Таким чином, Цивільний кодекс України та Закон України «Про страхування`передбачає три види страхування, а саме особисте, майнове та страхування відповідальності. Виходячи із вищезазначеного, можливість застосування механізму суброгації обмежена рамками майнового страхування з урахуванням наведених приписів.
Відповідно п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому, регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема,статтею 1191 ЦК), а також статтею 38 Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно достатті 993 ЦК і статті 27 Закону України «Про страхування`встановлено особливий правовий режим. При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов`язанні, тому з урахуванням положеннястатті 515 ЦК суброгація застосовується лише до майнового страхування.
Враховуючи наведене вище, у спірному зобов`язанні відбулася заміна кредитора, а саме, страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки.
Таким чином, до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Універсальна" перейшло право вимоги до ОСОБА_1 на підставі ст. 993 ЦК України- в порядку суброгації.
За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
В постанові Верховного Суду від 15.10.2020 у справі №755/7666/19 вказано, що під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.
Враховуючи вищенаведене, надаючи оцінку наданим доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням) в розмірі 24440,56 грн. 
Крім того, як вбачається із вступної та описової частини позовної заяви позивач зазначив ціна позову 24440,56 грн, а відтак суд вважає, що у прохальній частині позовної заяви позивачем помилково зазначену суму завданих збитків, у розмірі 29440,56 грн. 
Щодо витрат на правничу допомогу в сумі 5000 грн., суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частиною 4 ст.137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно із п. 2 ч.3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Зважаючи на наведені норми процесуального закону, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», «Данілов проти України»).
Аналогічні висновки містяться у додатковій постанові Верховного Суду від 24.01.2019 року по справі № 910/15944/17.
Згідно з матеріалами справи на підтвердження понесених витрат на професійну допомогу стороною позивача надано:
- Договір про надання правничої допомоги №15/01/2515.01.2025 укладений між ПАТ Страхова компанія «Універсальна» та АО «ІНС.ЛОУ Груп»;
-Додаткову угоду №3 до договору про надання правничої допомоги №15/01/25 від 15.01.2025 із додатком №1;
- Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС№12065/10 видане ОСОБА_4 .
Однак, докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, документів, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо) матеріали справи не містять. Тобто сторона позивача таких доказів на час розгляду справи суду не надавала та не заявляла. 
Отже вимога про стягнення витрат на правничу допомогу відповідача не є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.
Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2422,40 грн.
Керуючись ст.ст. 993, 980, 1194 ЦК України, ст.ст. 141,247, 258, 259,263-265, 274-279,280-282 ЦПК України, суд, -
у х в а л и в :
позов задоволити. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» завдані збитки в розмірі 24440,56 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» 2422,40 грн. сплаченого судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте судом,що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про його перегляд, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення судового рішення.
Позивач: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Універсальна» (код ЄДРПОУ: 20113829, адреса: 01133, м. Київ, бул. Лесі Українки, 9);
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Головуюча