1	Справа № 335/11341/25  3/335/35/2026 	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 березня 2026 року        м. Запоріжжя

Суддя Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя Гашук К.В., розглянувши адміністративний матеріал про притягнення до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 4 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП),-

В С Т А Н О В И В :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 , 01.11.2025 о 19 год. 35 хв. у м. Запоріжжі, вул. Патріотична 66, керував транспортним засобом Volkswagen CC, д.н.з. НОМЕР_1 , та після скоєного ДТП за його участю, до проведення медичного огляду з метою встановлення стану сп`яніння вживав алкоголь. Огляд проводився за допомогою спеціального технічного приладу Alcotest Drager ARHJ 0263, результат позитивний 1.77 проміле, номер тесту 3496 від 01.11.2025.
Як зазначено в протоколі, вказаними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.10 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 130 КУпАП.
08.12.2025 на адресу суду надійшла заява адвоката Вартанової Гаяне Михайлівни, яка є захисником Новака В.В., про ознайомлення з матеріалами справи та відкладення судового засідання. Вказане клопотання було задоволено, 11.12.2025 адвокат ознайомилась з матеріалами адміністративного провадження, про що свідчить її підпис на заяві.
Судове засідання, призначене на 08.12.2025, було відкладене на 07.01.2026 за клопотанням захисника. 
06.01.2026 від захисника ОСОБА_1 – адвоката Вартанової Г.М. надійшло клопотання про відкладення судового засідання, призначеного на 07.01.2026, у зв`язку із необхідністю стороною захисту отримати витребувану інформацію від Управління патрульної поліції в Запорізькій області ДПП.
07.01.2026 на адресу суду надійшло клопотання адвоката Вартанової Гаяне Михайлівни, яка є захисником Новака В.В. про відкладення розгляду справи, у зв`язку із перебуванням ОСОБА_1 на лікарняному.
Судове засідання, призначене на 07.01.2026, було відкладене на 16.02.2026 за клопотанням захисника. 
16.02.2026 від захисника ОСОБА_1 – адвоката Вартанової Г.М. надійшло клопотання про перекваліфікацію дій ОСОБА_1 з ч. 4 ст. 130 КУпАП на ч. 1 ст. 130 КУпАП., долучення доказів та виклику та допиту свідка.
В обґрунтування клопотання зазначено, що ОСОБА_1 щиро розкаюється у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП (керування транспортним засобом у стані сп`яніння). Він критично оцінює свою поведінку, усвідомлює її негативні наслідки та запевняє суд, що зробив належні висновки. Вказані обставини свідчать про те, що вчинені правопорушення не є проявом стійкої антисоціальної поведінки особи, а є прикрим, поодиноким випадком. Також зазначено, що ОСОБА_1 керував автомобілем, повертаючись додому після завершення виснажливого чергування у хірургічному відділенні КНП «Міська лікарня №4». Специфіка роботи лікаря-хірурга пов`язана з колосальним психоемоційним навантаженням та відповідальністю за життя пацієнтів. Накопичена втома після складної робочої зміни, поєднана з важкими сімейними обставинами, призвела до емоційного вигорання, що стало причиною хибного рішення вжити алкоголь перед поїздкою та зниження концентрації уваги під час керування.
У зв`язку із відсутністю у діях ОСОБА_1 складу правопорушення саме за ч. 4 ст. 130 КУпАП, оскільки вживання алкоголю відбулося до ДТП, адвокат просить суд при прийнятті рішення керуватися принципами гуманізму та справедливості, перекваліфікувавши дії ОСОБА_1 на ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Згідно пояснень ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_2 , 01.11.2025 ОСОБА_1 , керуючи автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, набутого внаслідок вживання спиртного до поїздки через психоемоційне виснаження після чергування лікарем та тяжкі сімейні обставини, скоїв ДТП; дії, кваліфіковані поліцією як вживання алкоголю після ДТП, були лише імітацією, вчиненою за помилковою порадою свідка, з метою уникнення відповідальності, фактичного вживання напоїв на місці пригоди не відбувалося, в тому числі через стресовий стан водія; ОСОБА_1 визнає вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, щиро кається та просить перекваліфікувати його дії з ч. 4 на ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
ОСОБА_1 вживав алкоголь напередодні дорожньо-транспортної пригоди та не вживав його після скоєння ДТП. Дії, які були розцінені працівниками поліції як «вживання алкоголю після ДТП», насправді носили характер імітації. Як пояснює сам водій та свідок події ОСОБА_2 , перебуваючи у стані сильного душевного хвилювання, викликаного фактом аварії, фізичним виснаженням після важкої робочої зміни лікаря-хірурга та складними сімейними обставинами, ОСОБА_1 піддався на помилкову пораду свідка.
Свідок ОСОБА_2 , хибно трактуючи норми адміністративного законодавства, переконав водія, що створення видимості вживання алкоголю безпосередньо перед поліцейськими, вже після вчинення ДТП, допоможе уникнути відповідальності за ст. 130 КУпАП. Реалізуючи цей хибний задум, ОСОБА_1 дійсно підніс пляшку з соком, яку йому передав свідок, до рота в присутності поліцейських, однак фактичного ковтання соку не здійснив. Його організм, виснажений стресом та втомою, фізично не сприймав алкоголь у той момент (нудота, шоковий стан), що унеможливлювало реальне вживання спиртного. До того ж, з матеріалів справи не вбачається, що пляшка, з якої нібито «пив» ОСОБА_1 , насправді містила в собі алкогольний напій.
Цей факт підтверджується і показниками газоаналізатора «Drager», який зафіксував результат 1,77 проміле. Такий високий ступінь сп`яніння свідчить про те, що алкоголь вже встиг повністю всмоктатися в кров, що є характерним для вживання спиртних напоїв за певний час до моменту тестування, тобто до початку керування транспортним засобом, а не є наслідком зімітованого «ковтка», зробленого на місці події.
Як зазначає захисник, відповідно до диспозиції ч. 4 ст. 130 КУпАП, відповідальність настає за факт вживання особою алкоголю після дорожньо-транспортної пригоди за її участю. Оскільки фактичного потрапляння алкоголю в організм водія після ДТП не відбулося, а мала місце лише імітація такої дії з метою введення в оману (через розгубленість та хибну правову позицію), в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП.
Водночас, ОСОБА_1 повністю визнає свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме – керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Він щиро розкаюється у вчиненому, усвідомлює суспільну небезпеку своїх дій, які були зумовлені критичною перевтомою та життєвими труднощами, і готовий нести відповідальність саме за цією частиною статті.
Враховуючи вищевикладене, захисник просила перекваліфікувати дії ОСОБА_1 з ч. 4 ст. 130 КУпАП на ч. 1 ст. 130 КУпАП, а також долучити до матеріалів справи письмові пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши наявні в ній докази у сукупності, суддя встановив наступні обставини.
Статтею 245 КУпАП передбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративні правопорушення має своєчасно, всебічно, повно, об`єктивно з`ясувати обставини справи і вирішити її в точній відповідності із законом.
Згідно ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами тощо, а також іншими документами.
Для всебічного, повного та об`єктивного розгляду справи суддя повинен дослідити та оцінити за своїм внутрішнім переконанням усі обставини та докази по справі в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, відповідно до вимог ст. 252 КУпАП.
Згідно п. 2.10 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України за № 1306 від 10 жовтня 2001 року, у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди, водієві забороняється  до проведення медичного огляду вживати без призначення медичного працівника алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, які входять до офіційно затвердженого складу аптечки).
Відповідно до ч.1 ст.130 КУпАП, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, - тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Частиною ч.4 ст.130 КУпАП передбачено, що вживання особою, яка керувала транспортним засобом, після дорожньо-транспортної пригоди за її участю алкоголю, наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду, - тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або адміністративний арешт на строк п`ятнадцять діб, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки і на інших осіб - накладення штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або адміністративний арешт на строк п`ятнадцять діб.
Відповідно до ч. 1 ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Згідно п. 6 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735 (далі Інструкція), огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, а також лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку). У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення(далі - заклад охорони здоров`я).
Факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, тобто керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, встановлено у судовому засіданні за матеріалами справи, а також письмовими поясненням свідка ОСОБА_2 , який пояснив, що 01.11.2025 він разом із ОСОБА_1 вживали спиртні напої, після чого ОСОБА_1 сів за кермо, щоб поїхати додому. Через деякий час, ОСОБА_1 зателефонував свідку та повідомив, що потрапив у ДТП, прибувши на місце ДТП ОСОБА_2 за зовнішніми ознаками встановив, що ОСОБА_1 досі перебуває у стані алкогольного сп`яніння, розуміючи що ОСОБА_1 загрожує відповідальність, невірно трактуючи закон, ОСОБА_2 порадив ОСОБА_1 зімітувати вживання алкоголю просто зараз, у присутності поліції, щоб потім стверджувати, нібито він вживав алкоголь вже після аварії «на нервах».
Відповідно до матеріалів справи дії ОСОБА_1 кваліфіковано працівниками поліції за ч.4 ст.130 КУпАП, диспозиція якої передбачає відповідальність, у тому числі, за вживання особою, яка керувала транспортним засобом, після дорожньо-транспортної пригоди за її участю, алкоголю.
Вказані обставини підтверджуються, крім пояснень ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , дослідженим відеозаписом з місця ДТП та з місця складання протоколів про адміністративні правопорушення, з яких вбачається що поведінка ОСОБА_1 та його дії свідчили про те, що вказана особа перебувала вже на момент ДТП у стані сп`яніння, і такий стан не міг виникнути одразу після вжиття алкоголю.
Крім того, згідно висновку за результатами проведеного огляду на стан сп`яніння, встановлено результат 1,77 проміле, що дає підстави погодитись із доводами сторони захисту про те, що такий результат тесту не зміг би бути, якби особа випила алкоголь на місці складання відносно неї матеріалів справ про адміністративні правопорушення
Однак, під час судового розгляду встановлено, що дії ОСОБА_1 кваліфіковано невірно за ч.4 ст.130 КУпАП, оскільки останній вживав алкоголь до вчинення ДТП, тобто до того, як він сів за кермо автомобіля та керував ним, а не після вчинення ДТП.
Кодекс України про адміністративне правопорушення не містить норми, яка б передбачала перекваліфікацію дій особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, тому вважаю, що у даному випадку необхідно застосувати аналогію закону, як засіб заповнення прогалини у законодавстві, який полягає у застосуванні врегульованих конкретною нормою правовідносин, норми закону, що регламентує подібні відносини у кримінальному процесуальному законодавстві.
Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Конституційний Суд України у пункті 3.4 Рішення від 11 жовтня 2011 року № 10-рп/2011 зазначає, що з аналізу положень міжнародних актів, наведених у Рішенні, не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення».
У пункті 3.6 цього рішення Конституційний Суд України вказує, що відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним. У цьому ж Рішенні Конституційний Суд України поширює певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року (заява № 7460/03) зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, справи про адміністративні правопорушення, враховуючи, зокрема, розмір та характер стягнень, для цілей статті 6 ЄСПЛ належать до справ із обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення. Відтак, на дану категорію справ поширюються гарантії статті 6 ЄСПЛ.
Згідно з вимогами ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, нікого не може бути визнано винним у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення на підставі будь-якої дії чи бездіяльності, яка на час її вчинення не становила кримінального правопорушення, згідно з національним законом або міжнародним правом; також не може бути призначене суворіше покарання ніж те, що підлягало застосуванню на час вчинення кримінального правопорушення.
З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Таким чином, суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_1 слід перекваліфікувати з ч.4 ст.130 КУпАП на ч.1 ст.130 КУпАП. Перекваліфікація дій не порушує права ОСОБА_1 та не погіршує його становище.
Вивчивши всі обставини справи та оцінивши у сукупності зібрані і досліджені докази, які не викликають сумнівів у своїй достовірності і допустимості, суддя дійшов до висновку, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке полягає у керуванні транспортними засобом особою в стані алкогольного сп`яніння.
Вина ОСОБА_1 у вчиненні даного адміністративного правопорушення підтверджується матеріалами справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 500715 від 01.11.2025; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів на ім`я ОСОБА_1 , відповідно до якого результат огляду на стан сп`яніння позитивний – 1,77 проміле; роздруківкою з газоаналізатору Alcotest Drager 6820, у якій наявний підпис ОСОБА_1 ; довідкою про відсутність повторності порушення за ст. 130 КУпАП у ОСОБА_1 та наявністю у нього посвідчення водія; відеозаписом з боді камери поліцейських з місця події, який долучені до протоколу про адміністративне правопорушення, відповідно до якого ОСОБА_1 не заперечував факт керування транспортним засобом, після чого пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння, результат якого виявився позитивним, а також зафіксована процедуру огляду на стан алкогольного сп`яніння, яка була проведена з дотриманням вимог чинного законодавства.
Адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самою особою, що притягується до адміністративної відповідальності, так і іншими особами (ст. 23 КУпАП).
Згідно ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України без врахування характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеня його вини, майнового стану, обставин, що пом`якшують і обтяжують відповідальність. 
З огляду на викладене, суддя дійшов до висновку про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу, у розмірі, що передбачений санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП, з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік.
Відповідно до ст. 40-1 КУпАП, п. 5 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» із ОСОБА_1 на якого накладено адміністративне стягнення, підлягає стягненню у дохід держави судовий збір в розмірі 0,2 прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 40-1, ч. 1 ст. 130, 283, 284 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

Дії  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в частині обвинувачення за ч.4 ст.130 КУпАП перекваліфікувати на ч.1 ст.130 КУпАП.
Визнати  ОСОБА_1  винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. 00 коп., (отримувач: ГУК у Запорізькій області/Запорізька обл./21081300, код отримувача: (ЄДРПОУ) 37941997, номер розрахунку (IBAN): UA708999980313000149000008001 Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету: 21081300), який підлягає сплаті не пізніше, як через п`ятнадцять днів з дня вручення копії постанови, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Роз`яснити  ОСОБА_1 , що згідно ст. 308 КУпАП в порядку примусового виконання постанови стягується подвійний розмір штрафу та витрати на облік правопорушень, розмір яких визначається Кабінетом Міністрів України.
Стягнути із  ОСОБА_1 , судовий збір у сумі 665 (шістсот шістдесят шість) грн. 60 коп., на користь держави (отримувач: ГУК у м.Києві/м. Київ/22030106, код отримувача: (ЄДРПОУ) 37993783, номер розрахунку (IBAN): UA908999980313111256000026001, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету: 22030106).
Постанова може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду, особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим або його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги та може бути звернута до виконання протягом трьох місяців.

Суддя          К. В. Гашук