ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

23 лютого 2026 року 	м. Дніпро	справа № 335/7708/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),
суддів: Семененка Я.В., Суховарова А.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції 
на рішення Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 14 серпня 2025 року (суддя Макаров В.О.) 
у справі № 335/7708/25
за позовом ОСОБА_1 
до Управління патрульної поліції в Запорізькій області, Департаменту патрульної поліції
про визнання неправомірною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції в Запорізькій області, Департаменту патрульної поліції в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 5347834 від 30.08.2025.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, означеною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та піддано штрафу розміром 340,00 грн. за перевищення встановлених обмежень швидкості більш як на 20 км/г, що зафіксовано лазерним вимірювачем швидкості TruCam LTI 20/20 ТС 008457. Позивач вважає, що суб`єктом владних повноважень не доведено правомірності свого рішення, тому постанова по справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю.
Рішенням Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя від 14 серпня 2025 року позов задоволено.
Суд першої інстанції виходив з того, що надані відповідачем дані з лазерного вимірювача швидкості TruCam II Lti 20/20 ТС008457 не можуть бути визнані належними та допустимими доказами вчинення позивачем адміністративного правопорушення.
Суд при цьому встановив, що лазерний вимірювач швидкості TruCam II Lti 20/20 ТС008387 пройшов повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки. Максимально допустима похибка при вимірюванні швидкості в ручному та автоматичному режимі: +- 2 км/год в діапазоні від 2 км/год до 200 км/год. Можливість використання приладу TruCam LTI II 20/20 у ручному режимі прямо передбачена свідоцтвом про повірку приладу, сертифікатом, інструкцією з експлуатації, а також самою конструкцією приладу (наявність ручки для тримання).
Разом з тим, суд зазначив, що у наданому суду відео фіксації порушення швидкості відсутні покази приладу, а саме на відео відповідачем зафіксовано рух автомобіля, але не має відображення швидкості. Також суд зауважив, що фіксація правопорушення здійснювалась у порушення вимог нормативних актів, а саме: відбувалась без додержання інструкції експлуатації вищезазначеного пристрою, на відео окрім автомобіля позивача присутні сторонні предмети у вигляді стовпів та гілок дерев, які коливаються та можуть спотворювати покази приладу.
Також суд першої інстанції дійшов висновку, що відзив на позовну заву підписаний особою, яка діяла без належних повноважень, оскільки довіреність у порядку передоручення від 21.02.2022 не була нотаріально посвідчена, чим порушено вимоги ст. 245 ЦК України, всі подані разом із відзивом додатки (докази) вважаються наданими неналежною особою, а отже не можуть бути визнані належними доказами у розумінні ст. 77 ЦПК України.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції. Скаржник зазначає, що в єдиному державному реєстрі юридичних осіб щодо Департаменту патрульної поліції , що ОСОБА_2 наділений правом представництва вказаної особи без окремого доручення і без обмежень щодо подання та підписання позовних заяв. Суд, за наявності сумніву щодо повноважень підписанта не позбавлений процесуальної можливості пересвідчитися у наявності такого права.
По суті прийнятого судом рішення відповідач зазначив, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, оскільки у наданому суду відеозаписі швидкість руху відображається у спливаючому форматі – на підтвердження вказаного було долучено фото с вказаного відеозапису, але судом не було надано оцінку фото з приладу, на якому зображено всю необхідну інформацію в тому числі й швидкість транспортного засобу. Також скаржник вважає хибним твердження суду з посиланням на методичні рекомендації по використанню вимірювача швидкості TruCam, оскільки такі методичні рекомендації по використанню вимірювача швидкості TruCam відсутні.
Адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, постановою інспектора 2 взводу 2 роти 3 батальйону управління патрульної поліції в Запорізькій області лейтенанта поліції Щепіна Д.С. серії ЕНА №5347834 від 30.08.2025 позивача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП. 
За змістом цієї постанови зафіксовано факт адміністративного правопорушення, суть якого полягає в тому, що 22 липня 2025 року, о 13:59, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом TESLA MODEL X, номерний знак НОМЕР_1 , рухався по Набережній автомагістралі/вул. Козача м. Запоріжжя та перевищив встановлені обмеження швидкості більш як на 20 км/г, а саме: рухався зі швидкістю 73 км/г. при дозволеній швидкості у 50 км/год., що зафіксовано лазерним вимірювачем швидкості TruCam LTI 20/20 ТС 008457, чим порушив п. 12.4 ПДР.
Вважаючи, що означена постанова є безпідставною, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Стосовно висновків суду першої інстанції, що поданий відзив на позов підписаний особою, яка діяла без належних повноважень, оскільки довіреність у порядку передоручення від 21.02.2022 не була нотаріально посвідчена, чим порушено вимоги ст. 245 ЦК України, тому всі подані разом із відзивом додатки (докази) вважаються наданими неналежною особою, а отже не можуть бути визнані належними доказами у розумінні ст. 77 ЦПК України, суд апеляційної інстанції зазначає, що визнання доказів неналежними з підстав, на які посилається суд першої інстанції, за наявності процесуальних можливостей перевірити повноваження особи під час розгляду справи, ставить під загрозу дотримання завдань адміністративного судочинства, закріплених в частині 1 статті 2 КАС України.
До того ж, слід зазначити, що відповідно до ст. 59 КАС України, повноваження представника підтверджуються довіреністю або іншим документом, що посвідчує повноваження.
В даному випадку відзив у цій справі подано до суду в електронній формі через електронний кабінет і підписано електронним підписом Малій Олександром Миколайовичем, який має повноваження за довіреністю, виданою керівником Департаменту патрульної поліції, і дані про якого як особу, уповноваженого представляти Департамент патрульної поліції без окремого доручення керівника (самопредставництво), внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Відповідно до ч.7 ст. 59 КАС України, в разі подання представником заяви по суті справи в електронній формі він може додати до неї довіреність або ордер в електронній формі, підписані електронним підписом відповідно до Положення про єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему або положень, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).
Виходячи з наведеної норми, а також враховуючи приписи ст. 55 КАС України, відзив від суб`єкта владних повноважень може бути поданий керівником; працівником, уповноваженим положенням в порядку самопредставництва; представником за довіреністю, наданої керівником, та така довіреність може бути надана в електронній формі разом із поданим в електронній формі відзивом на позовну заяву.
Відповідно до частини 4 статті 18 КАС України, єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система забезпечує обмін документами (надсилання та отримання документів) в електронній формі між судами, між судом та учасниками судового процесу, а також фіксування судового процесу і участь учасників судового процесу в судовому засіданні в режимі відеоконференції.
Відповідно до частини 6 статті 18 КАС України, адвокати, нотаріуси, приватні виконавці, судові експерти, державні органи, органи місцевого самоврядування, суб`єкти господарювання державного і комунального секторів економіки реєструють офіційні електронні адреси в єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в обов`язковому порядку.
Відповідно до абзаців 2, 3 частини 8 статті 18 КАС України, особи, які зареєстрували офіційні електронні адреси в єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, подають процесуальні та інші документи, письмові та електронні докази, вчиняють інші процесуальні дії в електронній формі виключно за допомогою єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, з використанням власного електронного підпису, прирівняного до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги», якщо інше не визначено цим Кодексом. Особливості використання електронного підпису в єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі визначаються Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).
Рішенням Вищої ради правосуддя №1845/0/15-21 від 17.08.2021 затверджено Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.
Відповідно до вказаного Положення, користувач єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи - особа, яка пройшла процедуру реєстрації в підсистемі «електронний кабінет», пройшла автентифікацію та якій наданий доступ до підсистем єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи відповідно до її повноважень (п 5.6).
Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система забезпечує обмін документами та інформацією (надсилання та отримання документів, інформації, спільна робота з документами) в електронній формі між судами, іншими органами, учасникам судового процесу (п 6.5).
Відповідно до пунктів 8, 9 Положення підсистема «електронний кабінет» забезпечує процедуру реєстрації користувачів та подальшу автентифікацію таких осіб метою їх доступу до підсистем єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи в межах наданих прав. Доступ користувачів до підсистем, модулів єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи також може забезпечуватись за допомогою сервісу обміну даними з іншими інформаційними системами.
Процедура реєстрації електронного кабінету передбачає проходження запропонованої процедури з використанням кваліфікованого електронного підпису та внесенням контактних даних особи.
Відповідно до пункту 13 Положення, для автентифікації в електронному кабінеті користувач використовує чинний сертифікат відкритого ключа та особистий ключ кваліфікованого електронного підпису.
Відповідно до пункту 16 Положення, процесуальні документи та докази можуть подаватись до суду в електронній формі виключно за допомогою єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи з використанням власного кваліфікованого електронного підпису, прирівняного до власноручного підпису.
Доступ до підсистем, модулів єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи здійснюється за допомогою електронного кабінету після обов`язкового проходження процедури реєстрації або автентифікації; автентифікація користувача здійснюється на початку кожної сесії роботи (п. 18 Положення).
Користувач єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи може уповноважити іншого користувача на вчинення дій із використанням електронного суду в інтересах довірителя, надавши засобами відповідної підсистеми такому повіреному довіреність в електронній форі відповідно до вимог процесуального законодавства (п.30 Положення).
Відповідно до пунктів 31 - 34 Положення надання довіреності в електронній формі здійснюється засобами електронного кабінету шляхом створення електронного документа встановленої форми, в якому визначається обсяг повноважень повіреного.
Довіреність в електронній формі, підписана кваліфікованим електронним підписом довірителя, надає можливість повіреному виконувати визначений довірителем перелік дій засобами електронного суду; повірений, якому довірителем видана довіреність в електронній формі з правом передоручення, може надати таку довіреність іншому користувачу на вчинення дій в інтересах довірителя (передоручення).
Від імені юридичної особи видавати довіреності в електронній формі мають право особи, зазначені у відомостях єдиного державного реєстру юридичних осіб.
Довіреність в електронній формі, що підтверджує повноваження представника, та електронні документи, на підставі яких відбулось передоручення автоматично додаються до документів, відправлених представником засобами електронного суду.
Відповідно до п.42 Положення засобами єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи в автоматичному режимі здійснюється перевірка наявності в особи зареєстрованого електронного кабінету. У разі наявності в особи електронного кабінету засобами єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи забезпечується надсилання до автоматизованої системи діловодства судів підтвердження доставлення до електронного кабінету користувача документа у справі. В іншому випадку до автоматизованої системи діловодства судів надходить повідомлення про відсутність в особи зареєстрованого електронного кабінету.
З аналізу наведеного вбачається, що подання Департаментом патрульної поліції, зареєстрованого в єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, відзиву на позовну заяву в електронній формі через електронний кабінет з використанням власного кваліфікованого електронного підпису працівника, який отримав особистий ключ, пройшов процедуру реєстрації та автентифікації в єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі стосовно права представляти Департамент патрульної поліції через його електронний кабінет, що підтверджується автоматично роздрукованою системою електронною довіреністю, та отримання судом відзиву на позовну заяву з електронного кабінету Департаменту патрульної поліції через єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему, - свідчить, що відзив на позовну заяву поданий повноважною особою.
Також суд враховує і дані Єдиного державного реєстрі юридичних осіб щодо Департаменту патрульної поліції, згідно яким, як встановлено вище, ОСОБА_3 наділений правом представництва без окремого доручення.
Отже висновки суду першої інстанції відзив на позовну заву підписаний особою, яка діяла без належних повноважень, є помилковими. 
По суті прийнятого судом рішення суд апеляційної інстанції зазначає таке.
Частиною 1 статті 122 КУпАП передбачено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год (пункт 12.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306).
Відповідно до ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення, яка доводиться шляхом надання доказів.
Згідно статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
За змістом статті 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення:
1) фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень;
2) технічні прилади та технічні засоби з виявлення радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз;
3) безпілотні повітряні судна та спеціальні технічні засоби протидії їх застосуванню;
4) спеціальні технічні засоби перевірки на наявність стану алкогольного сп`яніння;
5) спеціалізоване програмне забезпечення для здійснення аналітичної обробки фото- і відеоінформації, у тому числі для встановлення осіб та номерних знаків транспортних засобів.
Технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних повітряних суднах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель.
При цьому, інформація про змонтовані/розміщені технічні прилади, технічні засоби повинна бути розміщена на видному місці (ч.2 ст.40 Закону).
Отже, даною нормою закону закріплений порядок застосування, зокрема, технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки та засобів фото- і кінозйомки, відеозапису. Зокрема, технічний засіб з виявлення та/або фіксації правопорушень має бути монтований/розміщений по зовнішньому периметру доріг і будівель.
Інших способів використання технічних засобів, ніж ті, які визначені в ст.40 Закону України «Про Національну поліцію», не передбачено.
З наявного в матеріалах справи відеозапису з приладу TruCam LTI 20/20 ТС 008457, що у розумінні положень статті 40 Закону України «Про Національну поліцію» є технічним засобом з виявлення та/або фіксації правопорушень, судом встановлено, що даний прилад не був закріплений (розміщений) в порядку, передбаченому ст.40 вказаного Закону, а знаходився в руках поліцейського, яким і здійснювалося вимірювання швидкості.
Такий спосіб застосування приладу TruCam, на переконання суду апеляційної інстанції, неможливо визнати таким, що відповідає положенням статті 40 Закону України «Про Національну поліцію».
Так, за змістом цієї статті технічний засіб може бути монтований/розміщений по зовнішньому периметру доріг і будівель.
Суд апеляційною інстанції вважає, що значення слів «монтований/розміщений», в контексті наведеної статті закону, слід розуміти так, що технічний засіб має бути або ж вмонтований, або ж розміщений стаціонарно (статично), що виключало б можливість його руху під час вимірювання швидкості. При цьому, обидва слова «монтований» та/або «розміщений» стосуються виключно технічного засобу, а не розміщення поліцейського з технічним засобом по зовнішньому периметру доріг і будівель.
Отже, в спірному випадку відповідачем застосовано прилад TruCam в інший спосіб, ніж те визначено статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію».
Враховуючи матеріали справи та аргументацію сторін, суд апеляційної інстанції погоджується із наявністю у відповідача повноважень на контроль за швидкістю руху певного транспортного засобу, однак наголошує, що працівники поліції повинні використовувати технічні засоби фіксації швидкості руху виключно у спосіб, визначений законом. 
З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції зазначає, що надані до матеріалів справи дані з приладу TruCam не можуть бути визнані належними та допустимими доказами вчинення позивачем адміністративного правопорушення, обставини якого викладені в спірній постанові. 
Інші докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення, про яке вказано в постанові серії ЕНА № 5347834 від 30.07.2025, в матеріалах справи відсутні.
Виходячи з вищевикладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову, але з інших підстав, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції вважає за необхідне відповідно до ч.4 ст.317 КАС України змінити мотивувальну частину рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст. 311, 315, 317, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення.
Змінити мотивувальну частину рішення Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 14 серпня 2025 року № 335/7708/25 з урахуванням висновків суду апеляційної інстанції.
В іншій частині рішення Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 14 серпня 2025 року № 335/7708/25 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк 

суддя Я.В. Семененко 

суддя А.В. Суховаров