ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/943/26	Головуючий у 1-й інстанції Царук І.М. 	
Провадження № 33/817/100/26 	Доповідач - Лекан І.Є.	
Категорія - ч.2 ст. 130 КУпАП 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2026 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Лекан І.Є. 
за участю ОСОБА_1 , адвоката Демковича Ю.Й., розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 січня 2026 року,
ВСТАНОВИЛА:
Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 січня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 (тридцять чотири тисячі) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком 3 (три) роки, без оплатного вилучення транспортного засобу.
На підставі ч. 3 ст. 30 КУпАП до стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, застосованого до ОСОБА_1 цією постановою, приєднано невідбуту частину стягнення за постановою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області за ч. 1 ст. 130 КУпАП від 01.05.2025, яка набрала законної сили 22.07.2025, у виді 6 (шести) місяців 4 (чотирьох) днів позбавлення права керування транспортними засобами та призначено ОСОБА_1 остаточне адміністративне стягнення за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 130 КУпАП, у виді штрафу на користь держави в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 (тридцять чотири тисячі) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком 3 (три) роки 6 (шість) місяців 4 (чотири) дні, без оплатного вилучення транспортного засобу. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір.

Згідно з постановою суду, 02.01.2026 близько 14 год. 56 хв. в с-щі Великі Бірки по вул. Квіткова, 31, водій ОСОБА_1 повторно протягом року керував транспортним засобом марки «Dacia», номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння з показником спеціального технічного засобу – 1,43 ‰ (промілле), чим порушив вимоги пункту 2.9а Правил дорожнього руху та вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19.01.2026 року та винести нову постанову, якою закрити провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КпАП України. 
Вважає, що дана постанова підлягає скасуванню з огляду на те, що вона винесена з порушенням норм права та не відповідає обставинам справи.
Вказує, що огляд на стан алкогольного сп`яніння проведений з порушенням вимог чинного законодавства.
Зазначає, що суд 1 інстанції у своїй постанові не переконався в законності підстав зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 , не надав належної оцінки доказам, які містяться у матеріалах справи та не допитав свідків у судовому засіданні.
Звертає увагу, що працівниками поліції належним чином не задокументовано та не доведено належними та допустимими доказами факту порушення ним правил дорожнього руху.
Стверджує, що працівники поліції в порушення вимог Інструкції не запропонували йому пройти огляд в відповідному медичному закладі.
Зазначає, що притягнутий до відповідальності за ч. 2 ст. 130 КпАП, однак підстав для цього у суду не було. Суд І інстанції послався на те, що він позбавлений права керування транспортними засобами, хоча у застосунку «ДІЯ» його посвідчення водія на час його зупинення було дійсним і він вважав, що його такого права не позбавлено. 
Окрім цього, апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки розгляд справи 19 січня 2026 року проведено у його відсутності, а копію вказаної постанови він отримав 30 січня 2026 року.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши ОСОБА_1 , адвоката Демковича Ю.Й., які підтримали апеляційну скаргу, просять її задовольнити, приходжу до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Доведеність вини та кваліфікація дій ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КпАП України доведена належним чином розглянутими, оціненими та викладеними у постанові суду доказами.
Так, суд вірно послався на протокол про адміністративне правопорушення від 02 січня 2026 року серії ЕПР1 №557431, відповідно до якого зафіксовано факт керування ОСОБА_1 02.01.2026 близько 14 год. 56 хв. в с-щі Великі Бірки по вул. Квіткова, 31, повторно протягом року, транспортним засобом марки «Dacia», номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння з показником спеціального технічного засобу – 1,43 ‰ (проміле), чим порушив вимоги пункту 2.9а Правил дорожнього руху.
Протокол сумніву не викликає, оскільки складений відповідно до вимог ст.ст. 254, 256 КУпАП, тому є належним доказом по справі.

З відеозапису камер поліцейських убачається, що під час патрулювання 02.01.2026 року о 14:56 год. в с-щі В.Бірки вул. Квіткова, 31, було виявлено транспортний засіб «Dacia», номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 ..
Причиною зупинки вказаного транспортного засобу слугувало те, що водій керував транспортним засобом на іноземній реєстрації.
З даного відеозапису також убачається, що ОСОБА_1 в зв`язку з наявними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя працівниками поліції було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки із застосуванням газоаналізатора Alcotest Драгер 6820 чи в медичному закладі.
Огляд на стан алкогольного сп`яніння, за згоди водія проводився працівниками поліції на місці зупинки за допомогою технічного приладу газоаналізатора Alcotest Драгер 6820, результат становив 1,43% (проміле). З вказаним результатом огляду ОСОБА_1 не погодився, але у медичний заклад для проходження аналогічного огляду їхати відмовився.
У матеріалах справи наявний акт огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 , відповідно до якого за результатом огляду у водія працівниками поліції виявлені ознаки сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя та наявне направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 02 січня 2026 року.
Відповідно до направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 12.01.2026 року, ОСОБА_1 було направлено на огляд в КНП “ТОМЦСНЗ” ТОР у зв`язку з виявленими ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя. Проте огляд у медзакладі не проводився, у зв`язку з відмовою водія.
У матеріалах справи міститься копія постанови Тернопільського міськрайонного суду від 01.05.2025 року за якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, яка набрала законної сили 22.07.2025, за яке йому призначено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком 1 рік.
Відповідно до пункту 2.9а Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебуваючи під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Даних вимог правил дорожнього руху ОСОБА_1 не виконав.
Таким чином, в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП, тобто повторне протягом року керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.
Посилання апелянта на невідповідність висновків суду, викладених в оскаржуваній постанові, фактичним обставинам справи, а також на порушення судом норм матеріального права є не обґрунтованими, оскільки факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння повторно є правовою підставою адміністративної відповідальності за ч.2 ст.130 КУпАП, доведений належними та допустимими доказами, які зібрані у встановленому законом порядку, а також досліджені та оцінені судом в порядку, визначеному ст.ст.251, 252 КУпАП.
Необґрунтованими є твердження, що огляд на стан алкогольного сп`яніння проведений з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження наведеного апелянтом припущення.
Твердження апелянта про незгоду із причинами зупинки, або його необізнаність про це, не позбавляє його обов`язку на вимогу працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, оскільки такий обов`язок прямо передбачений Правилами дорожнього руху України та не пов`язаний з причиною зупинки транспортного засобу.
Склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП, не містить такого елементу, як “причина зупинки транспортного засобу”. Об`єктивна сторона вказаного адміністративного правопорушення не містить у собі елементи іншого правопорушення, а тому кваліфікація діянь особи здійснюється самостійно від інших видів адміністративної відповідальності.
Крім того, причиною зупинки вказаного транспортного засобу слугувало те, що водій керував транспортним засобом на іноземній реєстрації.
Безпідставними є посилання апелянта на те, що працівники поліції в порушення вимог Інструкції не запропонували йому пройти огляд у відповідному медичному закладі, оскільки відповідно до відеозапису ОСОБА_1 в зв`язку з наявними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, працівниками поліції було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки із застосуванням газоаналізатора Alcotest Драгер 6820 чи в медичному закладі. Пройшовши огляд на місці зупинки, з вказаним результатом огляду ОСОБА_1 не погодився, але у медичний заклад для проходження аналогічного огляду їхати відмовився.
Необґрунтованими є твердження апелянта, що притягнутий до відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП, однак підстав для цього у суду не було, оскільки з відеозапису вбачається, що після перевірки документів працівником поліції ОСОБА_1 було зазначено, що наявне рішення суду першої інстанції та апеляційної інстанції про притягнення його до відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП. Також, у матеріалах справи міститься копія постанови Тернопільського міськрайонного суду від 01.05.2025 року, за якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, за яке йому призначено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком 1 рік. Тому посилання апелянта на те, що на час його зупинення у застосунку «ДІЯ» його посвідчення водія було дійсним, не спростовує факту повторного протягом року керування ним транспортним засобом в стані сп`яніння та не впливає на відповідальність останнього.
Щодо посилання апелянта, що суд не допитав свідків, то такі є необґрунтовані, оскільки відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 02.01.2026 свідки у справі не залучалися.
Права та обов`язки ОСОБА_1 поліцейський роз`яснив, що стверджує відеозапис з камер поліцейських.
Будь-яких заяв, зауважень, скарг, при оформленні протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не подавав, дії працівників поліції не оскаржував.
Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено у відповідності до вимог ст.ст. 33-34 КУпАП України, з врахуванням його особи, ступеня та характеру вчиненого правопорушення, з врахуванням ч.3 ст. 30 КУпАП та без оплатного вилучення транспортного засобу, з підстав відсутності відомостей про власність транспортного засобу ОСОБА_1 , тому підстав для скасування постанови суду та закриття справи немає.
Оскільки розгляд справи 19 січня 2026 року проведено у відсутності ОСОБА_1 , а копію постанови суду він отримав 30.01.2026 року, йому слід поновити строк на апеляційне оскарження, визнавши причини пропуску поважними.
На підставі наведеного, керуючись ст. 294 КУпАП,
ПОСТАНОВИЛА:
Поновити строк на апеляяційне оскарження.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 січня 2026 року щодо нього — без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Суддя