Справа № 420/4375/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 квітня 2026 року м. Одеса
Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Іванова Е.А. розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні суду в м.Одесі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 загін морської охорони) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом у якому просить визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невчасної виплати ОСОБА_1 остаточного розрахунку при звільненні.
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 його середнє грошове забезпечення за час затримки остаточного розрахунку за період з 13.11.2025 по 12.02.2026 включно, в сумі 72273 (сімдесят дві тисячі двісті сімдесят три) грн 36 коп. Враховуючи вищевикладене позивач вказує, що він відповідач не провів повний розрахунок з ним при звільнені та після проведення розрахунку не виплатив йому середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період 13.11.2025 по 12.02.2026 включно.
Ухвалою суду від 26.02.2026 року відкрито провадження у справі та вирішено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Зобов`язано ОСОБА_1 надати до суду протягом 15 робочих днів з дня отримання ухвали суду докази дати отримання в 2026 році суми грошового забезпечення та копію наказу про звільнення з військової служби.
Представник відповідача надав до суду відзив на адміністративний позов, у якому вимоги не визнав та просив відмовити. Вказує, що затримка розрахунку при звільнені становила 3 місяці, протягом яких про необхідність повідомити чи була виплачена грошова допомога при звільнені (так звана «вихідна допомога») представник позивача надіслав адвокатський запит датований 29.12.2025, що надійшов на адресу військової частини 16.01.2025, вже після завершення бюджетного року, а тому на цю дату тільки формувався кошторис видатків на 2026 рік, тому після внесення змін наказом від 28.01.2026 № 61-ОС до основного наказу від 12.11.2025 № 730-ОС, розрахунковий період щодо виплати грошової допомоги при звільнені припав на 12.02.2026 другий місяць розрахункового періоду 2026 року, після замовлення в головного розпорядника бюджетних коштів суми в розмірі 58334,65 грн., було здійснено розрахунок з позивачем, що після отримання позивачем 13.02.2026 коштів (згідно доданого до позову скриншоту з банку на 58 334,65 грн ) в сукупності зайняло тримісячний строк.
Слід критично відноситись до застосування нормативних положень КЗпП України до спірних правовідносин, оскільки вони мають дію в частині, що не урегульована більш спеціальними нормами права, оскільки суб`єктом суспільних відносин в даному спорі є військовослужбовець, а не працівник.
Дослідивши заяви по суті справи, інші письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом під час розгляду справи встановлено наступне.
ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом у кової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 загін морської охорони) та наказом командира НОМЕР_2 загону морської охорони від 12.11.2025 № 730-ОС «По особовому складу» військовослужбовця позивача було виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення у зв`язку зі звільненням з військової служби згідно з наказом командира загону від 17 жовтня 2025 року № 654-ОС за підпунктом «б» (за станом здоров`я: на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про не придатність до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців).
Під час звільнення позивача відповідачем 12.11.2025 року не було виплачено одноразової грошової допомоги при звільнені.
Вказана допомога була виплачена відповідачем на рахунок позивача 12.02.2026 року у сумі 58334,65грн.
Так як відповідач провів із позивачем розрахунок не в день звільнення, а із затримкою, та без сплати за весь час затримки середнього грошового забезпечення, то позивач не погодившись з цим звернувся до суду із позовом.
Джерела права та висновки суду.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 43 Конституції України встановлено: кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган у будь-якому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Так, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» № 2352-ІХ текст статті 117 Кодексу законів про працю України викладено в такій редакції:
«У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті».
Вказана редакція статті 117 Кодексу законів про працю України набрала чинності з 19 липня 2022 року.
Як вбачається з матеріалів даної адміністративної справи, відповідно до витягу з Наказу від 12.11.2025 року № 730-о/с Позивача звільнено зі служби 12.11.2025 року.
Згідно скріншоту Відповідач перерахував Позивачу допомогу 13.02.2026 року у розмірі 58334,65грн.
Відтак, наявні підстави для задоволення позовної вимоги про стягнення з Відповідача на користь Позивача середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 12.11.2025 по 12.02.2026.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 жовтня 2025 року у справі № 489/6074/23 вказала, що розглядаючи спори про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні після 19 липня 2022 року, необхідно брати до уваги співмірність заявленої до стягнення суми відшкодування з огляду на конкретні обставини справи. При здійсненні такої оцінки необхідно керуватися критеріями, встановленими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (зокрема, враховувати розмір простроченої заборгованості, її співвідношення із середнім заробітком, поведінку сторін тощо) для забезпечення справедливого балансу інтересів сторін трудових правовідносин. Розмір відшкодування суд може зменшити незалежно від ступеня задоволення позовних вимог про стягнення належних звільненому працівникові сум. Однак загальний період нарахування компенсації не може перевищувати шести місяців.
В аспекті питання обчислення розміру належної до відшкодування суми, колегія суддів Великої Палати Верховного Суду у постанові від 08 жовтня 2025 року у справі № 489/6074/23 зазначила, що спираючись на критерії, наведені у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду визначив формулу, яку необхідно застосовувати для обчислення частки середнього заробітку, яка підлягає стягненню у випадку зменшення його розміру.
Зокрема, у згаданій постанові Верховний Суд зазначив, що статтею 117 КЗпП України визначено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні. Частиною першою цієї статті встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Верховний Суд зазначив, що аналіз такого правового врегулювання дає йому змогу зробити правовий висновок, який непрямо випливає з приписів частини першої статті 117 КЗпП України, про те, що в разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності. І цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку.
Зазначений підхід щодо здійснення розрахунку суми відшкодування було застосовано судом зокрема й у справі № 489/6074/23 і Велика Палата визнала його таким, що забезпечив справедливий баланс інтересів сторін: захистив право Позивача на повний розрахунок та належну компенсацію, водночас не допустив понесення роботодавцем несправедливих та непропорційних майнових втрат.
Отже, для цілей обчислення середнього заробітку у справі, що розглядається, з урахуванням наведених позицій суду касаційної інстанції підлягає встановленню: розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні; загальний розмір належних Позивачу при звільненні виплат; частка коштів, яка була виплачена Позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка не була виплачена Позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних Позивачу при звільненні виплат.
Суд звертає увагу, що обчислення середнього заробітку має відповідати висновкам, викладеним у вказаній вище постанові Великої Палати Верховного Суду, яка є орієнтиром для адміністративних судів у питанні розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку у відносинах, пов`язаних з проходженням публічної служби.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 23 жовтня 2025 року у справі № 340/4454/23, від 30 жовтня 2025 року у справі № 420/2649/24, від 18 лютого 2026 року у справі № 380/12607/23, від 23 лютого 2026 року у справі № 320/46910/23.
Відповідачем надано архівну відомість грошового забезпечення позивача за 2025 року.
Як вже було зазначено раніше, Позивача звільнено зі служби та виключено із списків особового складу з 12 листопада 2025 року.
Згідно банківської виписки Відповідач перерахував Позивачу одноразову грошову допомогу у розмірі 58334,65грн.
Судів звертає увагу, що вказана вище сума (58334,65грн.) становить 30,26% від загального розміру належних при звільненні виплат згідно архіної відомост: 134447,58грн. та +58334,65грн (грошова допомога) =192782,23 грн.
Крім того, згідно архівної відомості, грошове забезпечення Позивача за вереснь та жовтень 2025 року (за два місяці перед звільненням (звільнено з 12 листопада 2025 року), складає 47380.26грн (23690,13 грн х2).
Середній заробіток працівника визначається за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок № 100).
Згідно з пунктом 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Отже, розрахунок середньоденної заробітної плати проводиться шляхом ділення заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин).
Таким чином, середньоденна заробітна плата Позивача становить 776,72 грн (47380.26грн : 61 (кількість днів)).
Таким чином, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 12.11.2025 по 12.02.2026 становить 72234,96 грн. (776,72грн - середньоденний заробіток позивача х 93 днів.
Керуючись принципом пропорційності, для забезпечення справедливого балансу інтересів сторін: захисту права Позивача на повний розрахунок та належну компенсацію, водночас не допущення понесення Відповідачем несправедливих та непропорційних майнових втрат, колегія суддів дійшла висновку, що сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягає виплаті Позивачу становить 21858,30грн, що становить ті ж 30,26% від обґрунтованої компенсації за затримку розрахунку при звільненні (72234,96 грн).
Аналогічні висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 18 лютого 2026 року у справі № 380/12607/23, від 23 лютого 2026 року у справі № 320/46910/23.
Враховуючи все вищевикладене суд вважає за необхідне задовольнити частково позовні вимоги позивача.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Приймаючи до уваги те, що позивач при подачи позову до суду сплатив судовий збір у сумі 1331,20грн., то відповідно до ст.139 КАС України з відповідача на користь позивача з урахуванням подачи позову через систему Електронний суд та часткового задоволення позову підлягає стягненню сума 322,26грн.
Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 77, 180, 192-194, 205, 241-246, 251, 255, 295 КАС України, суд, -
ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 загін морської охорони) задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невчасної виплати ОСОБА_1 остаточного розрахунку при звільненні.
Зобов`язати Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки остаточного розрахунку при звільненні з 12.11.2025 року по 12.02.2025 року у сумі 21858,30грн. з утриманням сум податків та зборів.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати по сплати судового збору сумі 322,26грн.
Рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України.
Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) рнокпп НОМЕР_3 .
Відповідач Військова частина НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 загін морської охорони) ( АДРЕСА_2 ) код ЄДРПОУ НОМЕР_4 .
Суддя Е.А.Іванов