ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 761/26167/25 Суддя (судді) першої інстанції: Юзькова О.Л.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Епель О.В. Файдюка В.В., секретар судового засідання Заліська Є.Я., за участі позивача ОСОБА_1 , її представника Тарасова І.І., представника відповідача Зубенка І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Закарпатської митниці на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 12 грудня 2025 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Закарпатської митниці про скасування постанови в справі про порушення митних правил, -

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.
20 червня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м.Києва з адміністративним позовом до Закарпатської митниці, яким просила визнати дій Закарпатської митниці протиправними та скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення про порушення митних правил від 11.06.2025 № 0237/UA305000/2025.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що постанова про порушення нею митних правил від 11.06.2025 № 0237/UA305000/2025 підлягає скасуванню, оскільки прийнята з порушенням норм процесуального права, при цьому, відповідачем не надано належних та достовірних доказів наявності у діях позивача вини та умислу в порушенні митних правил, як і не доведено відповідачем сам факт порушення митних правил на митній території України. 
Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 12 грудня 2025 р. позов задоволено, скасовано постанову від 11.06.2025 року в справі про порушення митних правил № 0237/UA305000/2025 про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до адміністративної відповідальності за ч.1.ст. 471 Митного кодексу України і закрито справу про адміністративне правопорушення.
Скасовуючи спірну постанову, суд першої інстанції виходив із того, що станом на 11.06.2025 року законні підстави для накладення на громадянку України ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу розміром 625 861,69 грн. були відсутні, оскільки, про факт можливого порушення митних правил ОСОБА_1 відповідачу стало відомо не пізніше 31.10.2024, з огляду на зміст листа Закарпатської митниці від 31.10.2024 року № 7.7-1/20 06/11/9154 адресованого начальнику Регіонального митного управління Клуж-Напока.
Крім того, суд першої інстанції також прийшов до висновку, що відповідачем не доведено наявності вини ОСОБА_1 у справі про порушення митних правил, зазначаючи, що листи митних органів Румунії, на підставі яких було складено протокол про порушення ОСОБА_1 митних правил № 0237/UA305000/2025 від 31.03.2025, не є беззаперечним доказом, який підтверджує вину ОСОБА_1 у справі про порушення митних правил та не доводить наявності події такого правопорушення, оскільки вказана в них інформація підтверджує лише факт виявлення грошових коштів, однак, жодним чином не підтверджує переміщення цих коштів через митний кордон України.
Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду, як таке, що прийнято з порушенням норм матеріального права, та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити. 
Позивач скористався своїм правом на подачу відзиву, в якому заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
У судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, позивач та її представник заперечував проти задоволення апеляційної скарги, підтримавши позицію, зазначену у відзиві. 
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Обставини, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій.
31.03.2025 державним інспектором оперативного відділу № 2 управління боротьби з контрабандою та порушенням митних правил Закарпатської митниці складено протокол про порушення митних правил № 0237/UA305000/2025 відносно громадянки України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо вчинення останньою порушення митних правил, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 471 МК України, а саме під час проходження митного контролю на митному посту «Дякове» 25.07.2024 не задекларувала валютні кошти у розмірі 80 000,00 євро., а саме не задекларувала валютні цінності, що переміщуються громадянами через митний кордон України в сумі, що перевищує дозволену законодавством України для їх переміщення без письмового декларування, а саме: 70 000,00 євро, що за курсом НБУ станом на 25.07.2024 становило 3 129 308,00 грн.
11.06.2025 Державною митною службою України розглянуто матеріали справи про порушення митних правил, розпочатої 31.03.2025 за ознаками вчинення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 471 МК України та винесено постанову в справі про порушення митних правил № 0237/UA305000/2025, відповідно до якої позивача визнано винною у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч. 1 ст. 471 МК України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 відсотків суми, що перевищує дозволену законодавством України для переміщення валютних цінностей без письмового декларування, що становить 625 861,69 грн.
При цьому в постанові зазначено, що 24.10.2024 на адресу Закарпаської митниці, на запит від 13.08.2024 № 7.7-2/20-06/6788, надійшов лист-інформування митних органів Республіка Румунія від 23.09.2024 № CJR_DRV-9778-2/SARIV щодо фактів декларування громадянами України митним органам Румунії іноземної валюти в сумі що перевищує еквівалент 50 000,00 євро.
Закарпатською митницею з метою перевірки наданої інформації направлено до митних органів Республіки Румунія додатковий запит від 31.10.2024 № 7.7-1/20-06/11/9154.
06.03.2025 від митних органів Республіка Румунія отримано лист від 14.02.2025 № CJR_DRV-1503-1/SARIV із завіреними копіями румунських митних декларацій, які підтверджують факт ввезення іноземної валюти громадянами в Республіку Румунія з митної території України та її декларування митним органам Румунії.
Згідно з отриманою копією румунської декларації встановлено, що 25.07.2024 під час виїзду на митну територію Румунії (п/п «Дякове-Халмеу») громадянкою України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задекларовано валютні цінності в сумі 80 000,00 Євро.
Проведеним аналізом наявної інформації за вказаним фактом, в тому числі і з використанням баз даних АСМО «Інспектор» та ЄАІС Держмитслужби, встановлено, що 25.07.2024 о 19 год. 28 хв. в зону митного контролю митного поста «Дякове» Закарпатської митниці в напрямку «виїзд з України» по смузі руху «зелений коридор» прибув легковий автомобіль «Toyota Camry» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням громадянки України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .. У вказаному транспортному засобі в якості пасажирів слідували громадянин України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Згідно з інформацією, наданою митним постом «Дякове» листом від 06.11.2024 № 28-04/28-04-01/18422, громадянка України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсно перетинала митний кордон України 25.07.2024, під час проходження митного контролю на митному пості «Дяково» 25.07.2024 року валютні цінності не декларувала.
В постанові зазначено, що вчинення правопорушення ОСОБА_1 підтверджується протоколом про порушення митних правил № 0237/UA305000/2025 від 31.03.2025, відповідями митних органів Румунії від 23.09.2024 № CJR_DRV-9778-2/ SARIV, від 14.02.2025 № CJV_DRV-1503-1/ SARIV, від 31.01.2025 № CJR_DRV_/ SARIV/1214/2/31.01.2025, копію румунської митної декларації на бланку встановленої форми.
Про час та місце розгляду справи ОСОБА_2 було повідомлено в протоколі про порушення митних правил №0237/UA/305000/2025 від 31.03.2025 та, в подальшому через її представника - адвоката Тарасова С.О., листом митниці від 04.06.2025 № 7.7-6/20-04/8.19/4946. Клопотань про перенесення розгляду справи від ОСОБА_1 не надходило. Обставин, які пом`якшують або обтяжують відповідальність ОСОБА_1 не встановлено.
За таких обставин ОСОБА_1 визнано виною у вчинення порушення митних правил, передбачених ч. 1 ст. 471 Митного кодексу України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 відсотків суми, що перевищує дозволену законодавством України для переміщення валютних цінностей без письмового декларування, що становить 625 861,69 грн. 
Вказані обставини підтверджені відповідними доказами і не є спірними.

Нормативно правове обґрунтування 
Згідно ч.1 ст. 458 МК України, порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх митним органам для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на митні органи цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.
Згідно із ч. 1 ст. 471 МК України, недекларування валютних цінностей, що переміщуються громадянами через митний кордон України, в сумі, що перевищує дозволену законодавством України для їх переміщення без письмового декларування, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі 20 відсотків суми, що перевищує дозволену законодавством України для переміщення валютних цінностей без письмового декларування, згідно з офіційним курсом Національного банку України на день вчинення порушення митних правил.
Відповідно до примітки до даної статті недекларуванням у цій статті вважається незаявлення громадянином за встановленою формою точних та достовірних відомостей, перелік яких визначений цим Кодексом, про товари, які переміщуються (пересилаються) таким громадянином через митний кордон України (утому числі при проходженні(проїзді)ним каналом, позначеним символами зеленого кольору("зелений коридор")".
Частиною 1 ст. 489 МК України визначено, що посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 статті 495 МК України, доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються:
1) протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів;
2) поясненнями свідків;
3) поясненнями особи, яка притягується до відповідальності;
4) висновком експерта, висновком правовласника про наявність або відсутність порушення прав інтелектуальної власності;
5) іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами, транспортними засобами комерційного призначення - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.
Частиною 2 цієї статті визначено, що посадова особа митного органу, яка здійснює провадження у справі про порушення митних правил, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю. 
Із змісту ч. 1 ст. 471 МК України слідує, що порушення передбачене цією нормою передбачає протиправну поведінку особи у формі умислу (прямого чи непрямого).
За змістом ч.3 статті 197 МК України переміщення валюти України, іноземної валюти, банківських металів через митний кордон України здійснюється з урахуванням вимог Закону України "Про валюту і валютні операції". 
Згідно п.4 ч.1ст.1Закону України «Про валюту і валютні операції» валютні цінності -національна валюта(гривня), іноземна валюта та банківські метали, а згідно ч.1 ст.8 Закону України "Про валюту і валютні операції" транскордонне переміщення фізичними особами валютних цінностей у сумі, що дорівнює або перевищує еквівалент 10000 євро за офіційним курсом валют, встановленим Національним банком України на день переміщення через митний кордон України, підлягає письмовому декларуванню митним органам, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 5 «Положення про транскордонне переміщення валютних цінностей», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 02.01.2019 № 3, фізична особа ввозить в Україну та вивозить за межі України готівкову валюту і банківські метали в сумі/вартістю, що не перевищує в еквіваленті 10000 євро, без письмового декларування митному органу. Згідно з п. 6 цього Положення, фізична особа ввозить в Україну та вивозить за межі України готівкову валюту і банківські метали в сумі/вартістю, що дорівнює або перевищує в еквіваленті 10000 євро, за умови її письмового декларування митному органу в повному обсязі.
Пунктом 3 ч. 1 ст. 491 МК України визначено, що підставою для порушення справи про порушення митних правил є офіційні письмові повідомлення про вчинення порушення митних правил, отримані від митних та правоохоронних органів іноземних держав, а також від міжнародних організацій.
Відповідно до ст. 567 МК України, митні органи України взаємодіють з митними та іншими уповноваженими органами іноземних держав, а також з міжнародними організаціями з питань боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил.
Строки накладення адміністративних стягнень у справах про порушення митних правил визначені статтею 467 МК України, зокрема, відповідно до частини першої її, якщо справи про порушення митних правил відповідно до статті 522 цього Кодексу розглядаються митними органами або судами, адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше ніж через шість місяців з дня виявлення правопорушення. Строк накладення адміністративних стягнень у справах про порушення митних правил зупиняється на час розгляду таких справ судом.

Висновки суду.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що 25.07.2024 позивач пройшла митний контроль в зоні митного поста "Дякове". Окрім автомобіля "Тойота" д.н.з. НОМЕР_1 у бік митної території рухались ще два автомобілі, в яких знаходились друзі родини позивача. На митній території Румунії знайома позивача громадянка України - ОСОБА_4 , яка їхала в транспортному засобі, яким керувала ОСОБА_1 виявила, що всі кошти її сім`ї, члени якої перебували в іншому автомобілі, перебувають у неї. За таких обставин, дані кошти були вимушено задекларовані ОСОБА_1 на митній території Румунії, як особою, яка керувала транспортним засобом "Тойота" д.н.з. НОМЕР_2 . 
Зі змісту спірної постанови слідує, що 13.08.2024 Закарпатською митницею направлено лист № 7.7-2/20-06/11/6788 на адресу начальника Регіонального Митного Управління Клуж-Напока та 24.10.2024 отримано відповідь з повідомленням про факт декларування позивачем на митній території Румунії валютних цінностей на суму 80 000,00 євро. 
31.10.2024 Закарпатською митницею направлено Регіональному Митному Управлінню Клуж-Напока повідомлення про те, що дії ОСОБА_1 кваліфіковано як порушення митних правил, передбачених ст. 471 Митного кодексу України. 
Отже, враховуючи встановлене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що про факт можливого порушення митних правил ОСОБА_1 відповідачу стало відомо не пізніше 31.10.2024, з огляду на зміст листа Закарпатської митниці від 31.10.2024 року № 7.7-1/20 06/11/9154 адресованого начальнику Регіонального митного управління Клуж-Напока.
Однак, лише 31.03.2025 Закарпатською митницею складено протокол про порушення митних правил відносно позивача № 0237/UA305000/2025 та повідомлено ОСОБА_1 про розгляд справи про адміністративне правопорушення 14.05.2025 у м. Ужгород, вул. Собранецька, 220. 
14.05.2025 позивач з захисником з`явились на розгляд справи, згідно протоколу опитування в справі про порушення митних правил надано пояснення. Захисником подано клопотання про перевірку фактів, надання оцінки письмовим доказам, допит свідків. Також захисник просив повідомити рішення, прийняте за наслідками розгляду даного клопотання. 
Натомість позивач 18.06.2025 засобами поштового зв`язку отримала постанову від 11.06.2025 в справі про порушення митних правил № 0237/UA305000/2025.
Судом першої інстанції було наголошено, що згідно з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 28 лютого 2019 року у справі № 149/2498/17, початок перебігу строку накладення адміністративного стягнення слід пов`язувати з днем виявлення правопорушення саме органом, який уповноважений на складання відповідного протоколу про адміністративне правопорушення, як початкового етапу процедури притягнення особи до адміністративної відповідальності. Днем виявлення правопорушення слід також вважати і день, коли до уповноваженого органу надійшли будь-які відомості про можливе вчинення адміністративного правопорушення.
Колегією суддів відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України також прийнято дані висновки Верховного Суду до уваги. 
З огляду на встановлене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відсутності законних підстав станом на 11.06.2025 року для накладення на громадянку України ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу розміром 625 861,69 грн. за закінченням строку притягнення особи до відповідальності, визначеного ст. 467 МК України.
За змістом п.7 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи передбачених законом строків накладення адміністративних стягнень.
При цьому, зі змісту постанови про порушення митних правил ОСОБА_1 вбачається, що порушення позивачем митних правил підтверджується відповідями митних органів Румунії від 23.09.2024 № CJR_DRV-9778-2/ SARIV, від 14.02.2025 № CJV_DRV-1503-1/ SARIV, від 31.01.2025 № CJR_DRV_/ SARIV/1214/2/31.01.2025, копією румунської митної декларації на бланку встановленої форми, які не містять офіційного перекладу зазначених документів, але, які фактично стали підставою для притягнення позивача до відповідальності за порушення митних правил.
Згідно із ч. 1 ст. 492 МК України провадження у справі про порушення митних правил здійснюється державною мовою.
Згідно із ч. 4 ст. 94 КАС України копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.
У відповідності до ч. 8 ст. 94 КАС України іноземний офіційний документ, що підлягає дипломатичній або консульській легалізації, може бути письмовим доказом, якщо він легалізований у встановленому порядку. Іноземні офіційні документи визнаються письмовими доказами без їх легалізації у випадках, визначених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. До письмових доказів, викладених іноземною мовою, повинні додаватися переклади українською мовою, засвідчені належним чином. Вірність перекладу документів юридичного характеру повинна бути нотаріально засвідченою в порядку статті 79 Закону України «Про нотаріат».
При цьому у відповідності до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.
З огляду на викладене, суд першої інстанції вірно зауважив, що докази у даній адміністративній справі, як вищевказані листи митних органів Румунії слід оцінювати критично, оскільки документи, складені нерезидентами, які подаються сторонами як докази, мають прийматися судами з огляду на їх допустимість після їх легалізації у встановленому законодавством України порядку. 
Такі висновки викладені Верховним Судом у постановах від 30.01.2020 у справі № 910/14949/18, від 17.08.2021 у справі № 910/14949/18.
Відповідач до своєї апеляційної скарги подав нові докази, які не було подано до суду першої інстанції у справі № 761/26167/25, при цьому не було повідомлено суд першої інстанції про не можливість їх подання. 
Зокрема відповідач надав нові докази, а саме: свідоцтво від 24.03.2023 року № N-3325-23 про визнання в Україні іноземного документу про освіту; Diplom Bc/041208; декларація про готівку, із перекладом на державну мову, який проведено 29.07.2025 року. 
Однак, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (частина 4 статті 308 КАС України). 
Проте, відповідач не подав разом із апеляційною скаргою до апеляційного суду належних та допустимих доказів на підтвердження неможливості подання доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що надані апеляційному суду докази мали аналізуватися відповідачем ще під час прийняття спірної постанови про порушення позивачем митних правил.
Отже, враховуючи викладені висновки, колегія суддів приходить до висновку, що постанову про порушення ОСОБА_1 митних правил прийнято без врахування цих документів, без надання оцінки поясненням позивача та свідків тощо. 
Також слід зазначити, що листи митних органів Румунії не є беззаперечним доказом, який підтверджує вину ОСОБА_1 у справі про порушення митних правил та не доводить наявності події такого правопорушення, оскільки вказана в них інформація підтверджує лише факт виявлення грошових коштів, однак, жодним чином не підтверджує переміщення цих коштів через митний кордон України.
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь.
Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
Згідно зі ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.
На обов`язок доведення саме відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постановах від 24.04.2019 (справа №537/4012/16-а), від 08.11.2018 (справа № 201/12431/16-а), від 23 жовтня 2018 року (справа № 743/1128/17), від 15.11.2018 (справа № 524/7184/16-а).
З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що спірна постанова через не відповідність положенням ч.2 ст.2 КАС України підлягає скасуванню. 
У відповідності із ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Також колегією суддів було враховано висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішенні від 20.10.2011 р. по справі «Рисовський проти України», в якому ЄСПЛ зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків.
Згідно зі ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Щодо решти доводів сторін судова колегія зазначає, що враховуючи рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі. 
На підставі вищезазначеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відсутні підстави для його скасування. 
Відповідно до частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 229, 242, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Закарпатської митниці на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 12 грудня 2025 р. - залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 12 грудня 2025 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Закарпатської митниці про скасування постанови в справі про порушення митних правил - залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: О.В. Карпушова 
О.В. Епель 

В.В. Файдюк