РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

м. Вінниця
02 квітня 2026 р.  Справа № 120/12704/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Воробйової Інни Анатоліївни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) із позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі –військова частина НОМЕР_1 , відповідач) в якому просив:
· визнати протиправним та скасувати п. 1.18 Наказу командира військової частини НОМЕР_1 з основної діяльності №55 від 03.07.2025р. «Про результати службового розслідування» про притягнення командира мінометної батареї військової частини НОМЕР_2 лейтенанта ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності у формі догани за порушення вимог статей 16, 37, 112 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, та за неналежне виконання службових обов`язків;
· визнати протиправним та скасувати п. 2.5 Наказу командира військової частини НОМЕР_1 з основної діяльності №55 від 03.07.2025р. «Про результати службового розслідування» про притягнення командира мінометної батареї військової частини НОМЕР_2 лейтенанта ОСОБА_2 за пряму дійсну шкоду, що була завдана шляхом допущення нестачі запасних частин за номенклатурою служби військової техніки озброєння логістики у розмірі 57 439 грн. 42 коп. 
Позивач обґрунтовує позов тим, що притягнення його до повної матеріальної відповідальності та дисциплінарної відповідальності у формі « догани» є неправомірним та таким, що порушує його права, оскільки будь-яких умисних дій чи бездіяльності, спрямованих на нанесення шкоди державі, не вчиняв, а також не вбачає причинного зв`язку між встановленими в ході службового розслідування діями та наслідками у формі нестачі державного майна. Позивач вказує, що до фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_2 були надані акти на списання запчастин СВТОЛ, що згідно з аудиторським звітом №527/19/аз від 10.12.2024р. були встановлені як нестача на суму 51 882, 07 грн., проте оскільки було здійснено помилку в прорахунку нестачі майна, фактична нестача складає 109321, 49 грн. (залишок 57 439, 42 грн). На складі мінометної батареї було виявлено запчастини на суму 57 439, 42 грн., які не були пораховані під час інвентаризації і включені в недостачу. Відтак, відповідно до вищеперерахованого сума неприйнятих рішень за МВО лейтенантом ОСОБА_3 становить 0, 00грн. Саме ця довідка є документальним підтвердженням пояснень позивача щодо фактичної відсутності підстав притягнення його до відповідальності.
Ухвалою від 06.10.2025 р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
Відповідач надав суду відзив, в якому позов не визнає, вказуючи, що в ході службового розслідування була встановлена нестача майна. В період з 16.09.2024 по 12.11.2024 аудиторською групою 3 територіального управління внутрішнього аудиту (далі – 3 ТУВА) був проведений внутрішній аудит військової частини НОМЕР_2 . За результатами внутрішнього аудиту складений аудиторський звіт від 10.12.2024 № 527/19/аз, в якому висвітлені виявлені порушення, зокрема нестача майна та недоліки в обліку матеріальних цінностей, незаконне списання матеріальних цінностей (додаток 1). Однак, не всі рекомендації та пропозиції зазначені в аудиторському звіті від 10.12.2024 № 527/19/аз були виконані військовою частиною НОМЕР_2 . 
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 28.03.2025 № 72 призначена комісія для прийому-передачі посади командира військової частини НОМЕР_2 . В ході роботи комісії було виявлено низку розбіжностей фактичної наявності майна на складах та в підрозділах військової частини НОМЕР_2 , нестач та неприйнятих рішень командиром військової частини НОМЕР_2 , а також невиконання рекомендацій та пропозицій, зазначених в аудиторському звіті від 10.12.2024 № 527/19/аз, що були висвітлені в актах №1, 2, 3 роботи комісії з прийняття і здавання посади командира військової частини НОМЕР_2 . 
На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 21.04.2025 №91 було призначено службове розслідування за фактами виявлених розбіжностей, нестач та неприйнятих рішень командиром військової частини НОМЕР_2 . 
В ході проведення службового розслідування встановлений факт не проведення по бухгалтерському обліку списання майна служби військової техніки озброєння логістики (не надані відповідні документи), яке було зазначене як нестача в аудиторському звіті 3 ТУВА від 10.12.2024 №527/19/аз за мінометною батареєю військової частини НОМЕР_2 на загальну суму 57 439,42 грн., де матеріально- відповідальною особою є позивач. 
Отже, виходячи з вищенаведених обставин, за неналежне виконання службових обов`язків по організації діяльності мінометної батареї військової частини НОМЕР_2 , недотриманню контролю за наявністю, недопущенням нестач матеріальних засобів, що знаходяться на його відповідальному зберіганні, позивача притягнуто до матеріальної відповідальності наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 03 липня 2025 року № 55.
Ухвалами від 20.01.2026 р., 09.02.2026 р., витребувано додаткові докази. 
Ухвалою від 02.04.2026 р. відмовлено в продовженні строку на подання доказів.
Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази, суд встановив наступне.
Відповідно до Акта службового розслідування від 19.06.2025р. проведено службове розслідування за фактами виявлених розбіжностей , нестач та неприйнятих рішень командиром військової частини НОМЕР_2 .
Зокрема в акті вказано, що за фактом нестачі матеріальних засобів номенклатури ЦУЗВТ на загальну суму 2382,17 тис. грн., в наступних підрозділах військової частини НОМЕР_2 : рота логістики (МВО майор ОСОБА_4 ) - на суму 1878,72 тис. грн. ,інженерна рота (МВО капітан ОСОБА_5 ) - на суму 295,4 тис. грн. мінометна батарея (МВО лейтенант ОСОБА_3 ) - на суму 109,32 тис. грн.
З пояснень командира мінометної батареї військової частини НОМЕР_2 лейтенанта ОСОБА_1 стало відомо, що він був ознайомлений з даним наказом. На місці передачі, в н.п. Пултівці 3 одиниць БМ 9П147 “Конкурс” та 1 одиниці БМ 9П147 “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ”, техніки не було, про що рапортами повідомив командира бригади полковника ОСОБА_6 , начальника логістики - заступника командира військової частини. По даному факту було проведено службове розслідування полковником ГІЛЯНОВСЬКИМ. Зі слів відповідального за зберігання капітана ОСОБА_7 дана техніка знаходиться в трьох різних місцях, тому наказ не був виконаний (додаток 248).
Із пояснень командира мінометної батареї військової частини НОМЕР_2 лейтенанта ОСОБА_8 (додаток 280) стало відомо: нестач майна в мінометній батареї не було; те майно яке аудиторським звітом було визначено як нестача, було в наявності або встановлене на техніку.
Відповідно до бухгалтерської довідки фінансово - економічної служби військової НОМЕР_2 (додаток 283) майно служби військової техніки озброєння логістики військової частини НОМЕР_2 від 14.05.2025 майно номенклатури ЦУЗВТО, яке відповідно до аудиторського звіту від 10.12.2024 №527/19/аз було визначено як нестача, частково списано: мінометна батарея (МВО лейтенант ОСОБА_9 ) на суму 51 882,07 грн. мінометної батареї військової частини НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , термін військової служби з 27.02.2022, термін перебування на посаді з 05.10.2024 по теперішній час.
Відтак, в акті вказано, що позивачем вчинено неправомірні дії, а саме, не дотримався контролю за наявністю, недопущенням нестач матеріальних засобів, що знаходяться на його відповідальному зберіганні; не належно виконував посадові обов`язки; не здійснив прийняття військової техніки, згідно наказу командира військової частини; не склав акти технічного стану даної техніки. 
Відповідно, діями лейтенант ОСОБА_1 порушив вимоги нормативно-правових актів: стаття 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, згідно якої кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; пункту 2 статті 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, відповідно до якого військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконувати відданий йому наказ у визначений термін; абзацу 28 статті 112 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, згідно якого організовувати своєчасне одержання, правильну експлуатацію, збереження, технічне обслуговування і ремонт озброєння, техніки, казарменого інвентарю, речового, технічного та іншого майна роти (корабля), перевіряти не менше ніж один раз на місяць їх наявність, стан та облік (командирові корабля - не менше ніж один раз на місяць робити огляд корабля, його озброєння, боєприпасів, технічних засобів і здійснювати щоденний обхід корабля); статті 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. пункту 3.1.9 Положення 300.
За результатами службового розслідування прийнято наказ № 55 від 03.07.2025 згідно з яким: 
п.1.18 за порушення вимог статей 16 , 37, 77 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та статтей 1,3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, командира мінометної батареї військової частини НОМЕР_2 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено « догану»;
п.2.5 притягнуто командира мінометної батареї військової частини НОМЕР_2 до повної матеріальної відповідальності на суму 57 439 , 42 грн. за пряму дійсну шкоду, що була завдана шляхом допущення нестачі запасних частин за номенклатурою служби військової техніки озброєння логістики.
Не погоджуючись із наказом в частині, що стосується позивача, він звернувся до суду із цим позовом.
Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з наступного.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ (далі Закон №2232-ХІІ).
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Частиною 4 статті 2 Закону 2232-ХІІ передбачено, що порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 №548-XIV (далі Статут).
Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (далі - військові частини) (частина 2 вступу Статуту).
Відповідно до статті 11 Статуту необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.
Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (стаття 16 Статуту).
Військовослужбовець після отримання наказу відповідає: "Слухаюсь" і далі виконує його. Для того, щоб переконатися, чи правильно підлеглий зрозумів відданий наказ, командир (начальник) може зажадати від нього стисло передати зміст наказу. Підлеглий має право звернутися до командира (начальника) з проханням уточнити наказ (ст. 37 Статуту ).
Згідно з статтями 26 та 27 Статуту залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України» дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.
Згідно з частиною 3 статті 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України».
Законом України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та деяких інших осіб» від 03.10.2019 №160-ІХ (далі Закон №160-ІХ) визначено підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків.
Відповідно до частини 1 статті 1 Закону №160-ІХ матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності;
Пряма дійсна шкода (далі - шкода) - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано.
Статтею 3 Закону №160-ІХ передбачено, що підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.
Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.
Переведення особи до іншого місця служби чи її звільнення з посади або служби не може бути підставою для звільнення її від матеріальної відповідальності, встановленої законом (частина 4 статті 3 Закону №160-ІХ).
Згідно з статтею 4 Закону №160-ІХ особа може бути притягнута до матеріальної відповідальності протягом трьох років з дня виявлення завданої шкоди.
Відповідно до статті 5 Закону №160-ІХ особа за завдану з необережності шкоду несе матеріальну відповідальність у розмірі завданої шкоди, але не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб, крім випадків, коли цим Законом передбачено повну чи підвищену матеріальну відповідальність.
Командир (начальник), який своїм рішенням чи бездіяльністю порушив установлений порядок обліку, зберігання, використання військового та іншого майна або не вжив належних заходів, передбачених законодавством, щодо запобігання розкраданню, знищенню чи псуванню, іншому незаконному витрачанню військового та іншого майна, внаслідок чого було завдано шкоду, або щодо притягнення винних осіб до матеріальної відповідальності, несе матеріальну відповідальність у розмірі завданої шкоди, але не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб.
Розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, визначається на день видання наказу про притягнення особи до обмеженої матеріальної відповідальності.
Положеннями статті 6 Закону №160-ІХ передбачено, що особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі:
1) виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій;
2) виявлення факту приписки в нарядах чи інших документах фактично не виконаних робіт, викривлення звітних даних або обману держави в інший спосіб;
3) завдання шкоди у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин;
4) вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення;
5) якщо особою надано письмове зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання або для інших цілей.
Відповідно до статті 8 Закону №160-IX у разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.
Згідно з частиною 1 статті 10 Закону №160-IX відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті та частиною першою статті 12 цього Закону.
Відшкодування шкоди, завданої командиром (начальником), здійснюється на підставі наказу старшого за службовим становищем командира (начальника).
Частиною 2 статті 10 Закону №160-IX передбачено, що особа, яка завдала шкоду, за згодою командира (начальника) може добровільно відшкодувати її розмір повністю або частково, передати для відшкодування завданої шкоди рівноцінне майно або відремонтувати чи відновити пошкоджене, про що видається відповідний наказ. Не допускається відшкодування завданої шкоди рівноцінним майном у разі втрати чи пошкодження зброї, боєприпасів, спеціальної техніки та іншого майна, що відповідно до закону вилучене з цивільного обороту або обмежене в обороті.
Згідно з частиною 4 статті 10 №160-IX відшкодування шкоди, визначеної частиною другою статті 6 цього Закону, здійснюється в судовому порядку за позовом військової частини, установи, організації, закладу в разі відмови особи від її добровільного відшкодування.
Частиною 1 статті 11 Закону №160-IX встановлено, що уразі переведення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, до іншого місця служби чи зарахування в розпорядження відповідного командира (начальника) до повного відшкодування завданої нею шкоди стягнення сум завданої шкоди здійснюється за новим місцем служби чи місцем перебування в розпорядженні.
Відповідно до статті 12 Закону №160-IX у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.
З викладених норм права суд висновує, що військовослужбовці притягують до матеріальної відповідальності за завдані державі збитку, зокрема, у зв`язку із неналежним виконанням обов`язків військової служби або службових обов`язків. Факт завданої шкоди, протиправної поведінки особи, причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою та вину особи в завданні шкоди встановлюються під час проведення службового розслідування.
У разі відмови військовослужбовця від добровільного відшкодування завданої шкоди, стягнення такої здійснюється в судовому порядку.
Оцінюючи позицію відповідача щодо підтвердження факту нестачі майна, суд зауважує на наступне.
Відповідно до п.п.5.18.1.4- 5.18.1.6 Положення про військове (корабельне)господарство Збройних Сил України, затверджене наказом МО України № 300 від 16.07.1997 ротне господарство організовує командир роти. Він керує ротним господарством і несе відповідальність за його стан та за забезпечення особового складу належними матеріальними засобами. Помічникам і та виконавцями розпоряджень командира роти з питань ведення господарства є командири взводів та старшина роти. Посадові особи роти з питань ведення ротного господарства виконують свої обов`язки згідно з вимогами Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України ( 548-14 ). Зокрема, вони повинні: знати діючі накази, положення, настанови, керівництва та інструкції щодо ведення господарства роти;
знати норми постачання матеріальних засобів та порядок забезпечення ними особового складу;
здійснювати контроль за правильним використанням та витрачанням матеріальних засобів;
проводити перевірки наявності та якісного стану матеріальних засобів у визначені строки;
підтримувати порядок у відведених під розквартирування та для навчальної мети приміщеннях і на закріпленій за ротою території;
доповідати по команді про всі виявлені у ротному господарстві недоліки, які не можуть бути усунуті власними силами;
організовувати та забезпечувати протипожежні заходи в приміщеннях, які займає рота.
Матеріальні засоби рота отримує через відповідні служби зі складів частини. Отримання (здавання) матеріальних засобів оформляється прибутковими (витратними) документами. Приймати та здавати майно роти без облікових документів забороняється.
Позивачу ставиться в провину порушення п. 3.1.9 Положення № 300, яким визначено обов`язки посадових осіб військової частини (з`єднання), що відають військовим (корабельним) господарством.
Зміст п. 3.1.9 свідчить, що він встановлює комплексний, розширений перелік функцій, зокрема:
· знати вимоги чинного законодавства України, наказів, положень, настанов, інструкцій та інших керівних документів щодо організації та ведення військового (корабельного) господарства та неухильно керуватись ними у своїй діяльності;
· розробляти і організовувати проведення заходів з метою подальшого підвищення бойової та мобілізаційної готовності підпорядкованої служби (служб);
· правильно визначати потреби та знати рівень забезпеченості підрозділів, частин (з`єднань) матеріальними засобами і коштами у підпорядкованих службах для забезпечення бойової та мобілізаційної готовності, бойової готовності спеціальних споруд, бойової підготовки і виховної роботи та створення необхідних матеріально-побутових умов особовому складу; 
· своєчасно робити розрахунки, витребовувати та одержувати необхідні військовій частині (з`єднанню) за табелями і нормами матеріальні засоби та кошти і організувати безперервне забезпечення ними підрозділів (частин) по підпорядкованих службах (службі); 
· організовувати та контролювати ведення обліку, правильне зберігання і своєчасне оновлення запасів матеріальних засобів усіх видів, а також експлуатацію, ремонт та технічне обслуговування озброєння, бойової та іншої техніки, казармено-житлового фонду, інженерних та спеціальних споруд у підпорядкованих службах (службі);
· здійснювати постійний контроль за правильним, ощадливим та доцільним витрачанням (використанням) матеріальних засобів і коштів, вживати необхідних заходів для боротьби з нераціональними їх витратами (використанням), втратами, нестачами, псуванням і розкраданням; розробляти розрахунки необхідних коштів по підпорядкованих службах (службі) і коригувати їх згідно з затвердженими призначеннями; 
· дозволяти у межах наданих прав і затверджених сум видачу підзвітних сум і авансів, а також затверджувати авансові звіти та видаткові документи; організовувати проведення (у встановлені терміни) перевірок та документальних ревізій господарської діяльності, а також інвентаризацію матеріальних засобів у підпорядкованих службах (службі);
·  постійно вживати заходів щодо удосконалення та розвитку військового (корабельного) господарства (служби), вивчати, узагальнювати та поширювати передовий досвід його ведення (роботи служби); 
· вносити пропозиції до річного плану заходів щодо капітального та поточного ремонту і організовувати їх виконання; організовувати підготовку спеціальних споруд, об`єктів господарського, технічного та медичного призначення до експлуатації у зимових та літніх умовах; організовувати перевірку і таврування засобів вимірювання, безпечну експлуатацію та своєчасне проведення оглядів і випробувань (перевірок) об`єктів держтехнагляду; 
· розробляти заходи по службах (службі) для внесення у річний господарський план, річний та місячний плани експлуатації та ремонту озброєння, бойової та іншої техніки; організовувати і контролювати їх виконання;
·  організовувати економічну роботу в підрозділах (частинах) і службах, розробляти заходи для внесення у річний план економічної роботи частини (з`єднання) та забезпечувати їх виконання; 
· готувати необхідні матеріали для видачі інспекторських посвідчень на списання за рахунок держави передчасно зношених та втрачених матеріальних засобів і коштів, а також акти на списання (переведення у нижчі категорії якісного стану) озброєння, бойової та іншої техніки, майна, інших матеріальних засобів, робити висновки (перевіряти клопотання) та оформлювати у встановленому порядку інспекторські посвідчення; 
· вести узагальнений облік втрачених матеріальних засобів за підпорядковані служби (підрозділи) в натуральних або вартісних показниках; контролювати надходження затверджених інспекторських посвідчень та достовірність звітних показників з цих питань;
· знати наявність, стан, тактико-технічні характеристики та правила експлуатації озброєння, бойової, іншої техніки у підпорядкованих службах (службі) та вміти організувати їх експлуатацію і ремонт; організовувати виконання вимог інструкцій, інших нормативних актів з охорони праці та техніки безпеки, а також санітарно-гігієнічних вимог у роботі з озброєнням, бойовою та іншою технікою, при виконанні ремонтно-будівельних, господарських та інших робіт;
· організовувати правильну експлуатацію, утримання, ремонт та протипожежну охорону об`єктів господарського, технічного і медичного призначення та спеціальних споруд, забезпечувати проведення протипожежних заходів на території частини, систематично перевіряти виконання заходів пожежної безпеки при зберіганні, ремонті та обслуговуванні озброєння, бойової та іншої техніки, боєприпасів, палива, пального та інших матеріальних засобів, а також перевіряти наявність і стан засобів пожежогасіння та їх готовність до застосування;
·  здійснювати контроль за дотриманням необхідного стандарту та габариту на під`їзних автомобільних шляхах, залізничних коліях, на причалах і у портах військових частин (з`єднань), за повним використанням вантажопідйомності транспортних засобів та не допускати наднормативних простоїв; 
· впроваджувати механізацію вантажно-розвантажувальних та інших робіт, а також перевезення вантажів у контейнерах, на піддонах та у пакетах, здійснювати контроль за утриманням засобів механізації вантажно-розвантажувальних робіт; 
· організовувати зберігання, ремонт та своєчасне повернення (здавання) тари постачальникам (тароремонтним підприємствам);
· організовувати та контролювати надійне збереження, облік, збирання та здавання в установленому порядку металобрухту (у тому числі такого, що містить дорогоцінні метали) та вторинної сировини державним заготівельним організаціям; 
· вживати заходів щодо забезпечення надійного збереження матеріальних засобів, слідкувати за справним станом обладнання постів, огороджень, технічних засобів охорони, зв`язку та сигналізації; організовувати облік договорів та угод щодо наданих стороннім підприємствам (організаціям), фізичним та юридичним особам послуг, а також контроль за їх виконанням і вчасним переглядом; 
· організовувати претензійну роботу у підпорядкованих службах (службі); організовувати та керувати військово-науковою, раціоналізаторською та винахідницькою роботою у підпорядкованих службах (службі) та підрозділах (частинах); здійснювати підбір та розміщення кадрів у підпорядкованих службах (службі), постійно вивчати їх ділові та моральні якості, організовувати та періодично проводити спеціальну підготовку з усіма категоріями підпорядкованих посадових осіб; 
· проводити заходи щодо охорони навколишнього середовища.
Зазначені повноваження за своїм характером є управлінськими та господарськими і можуть виконуватись виключно посадовими особами, які офіційно наділені функціями ведення військового господарства.
Пункт 3.1.7 прямо визначає вичерпний перелік посадових осіб, які у військових частинах , окрім командира військової частини; заступник командира з виховної роботи; начальника штабу; заступник командира військової частини (з`єднання), відають військовим господарством, зокрема
· заступники командира частини (з`єднання) з тилу, з інженерно-авіаційної служби - начальник технічної частини з питань аеромобільної підготовки та підпорядковані їм посадові особи;
· начальник служби ракетно-артилерійського озброєння;
· начальник інженерної служби;
· начальник служби радіаційного, хімічного та біологічного 
захисту;
· начальник зв`язку;
· начальник бронетанкової служби;
· начальник автомобільної служби;
· начальник метрологічної служби;
· начальник медичної служби;
· старший ветеринарний лікар (ветеринарний лікар, ветеринарний 
фельдшер);
· начальник фізичної підготовки та спорту;
· начальник фінансової служби;
· начальник служби (підрозділу) охорони праці;
· начальник адміністративно-господарчої частини штабу 
з`єднання;
· начальник квартирно-експлуатаційної служби;
· інші посадові особи військової частини (з`єднання) в межах 
своїх функціональних обов`язків.
Отже, пункт 3.1.9 Положення № 300 не є загальнообов`язковим для всіх військовослужбовців; застосовується виключно до посадових осіб, які прямо визначені у п. 3.1.3– 3.1.7 або фактично виконують функції з ведення військового господарства; або мають це закріплено у посадових інструкціях, наказах, функціональних обов`язках.
Без встановлення та доведення цих обставин покладення відповідальності за порушення п. 3.1.9 є юридично необґрунтованим.
Суд зауважує, що в ході розгляду справи не надано жодних документів, які б свідчили про покладення на позивача обов`язків щодо зберігання майна, нестачу якого йому інкримінують .
Отже, інкриміноване порушення не відповідає суб`єктному складу, передбаченому Положенням № 300, що свідчить про відсутність у діях позивача складу дисциплінарного (службового) порушення.
Більш того, відповідачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів того, що майно, нестача якого була виявлена, фактично передавалося та отримувалося позивачем, зокрема, але не виключно , прибуткові чи видаткові документі, або приймання і здача майна. Отже, за відсутності таких документів відсутні й докази отримання позивачем зазначеного майна.
Також в матеріалах справи наявна довідка військової частини НОМЕР_2 від 19.05.2025 р., в якій вказано, що відносно ОСОБА_10 здійснено помилку в прорахунку , оскільки на складі мінометної батареї виявлено майно на суму 57 439, 42 грн., сума неприйнятих рішень за МВО становить 0, 00 грн.
Водночас відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не виконав покладений на нього обов`язок доведення правомірності прийнятого рішення, не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів на підтвердження обставин, покладених в основу оскаржуваного наказу.
Таким чином, спірний наказ прийнято без належного правового та фактичного обґрунтування, з порушенням принципу обґрунтованості рішень суб`єкта владних повноважень, у зв`язку з чим він є протиправним та підлягає скасуванню в частині позивача.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що встановлені у справі обставини підтверджують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, а відтак, адміністративний позов належить задовольнити повністю .
Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Разом з тим, відповідно до статті 5 Закону України “Про судовий збір” позивач звільнений від сплати судового збору, відтак такий не сплачувався, а отже не підлягає стягненню.
Що стосується процесуального питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, то суд при його вирішенні керується наступними мотивами.
Відповідно до положень статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:
1) на професійну правничу допомогу;
2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;
3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;
4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;
5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Статтею 134 КАС України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до статті 30 вказаного Закону, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Відповідно до частини 7 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Аналіз наведених правових норм дає підстави вважати, що документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації сторін, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інші витрати, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.
На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представником позивача надано договір про надання правової допомоги від 04.09.2025 року.
Як видно з матеріалів справи, 04.09.2025 року між позивачем та адвокатом Опольською Н.М. укладено договір про правову допомогу. 
Згідно висновків, викладених Верховним Судом у постанові від 09.04.2019 р. по справі № 826/2689/15, надання належних та допустимих доказів на підтвердження витрат, понесених у зв`язку з вчиненням окремих процесуальних дій поза судовим засіданням, а також часу, витраченого на підготовку позовної заяви та інших процесуальних документів, з урахуванням тривалості розгляду справи, є підставою для задоволення вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу.
Окремо суд вказує, що у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 квітня 2023 року по справі № 760/10847/20-ц (http://surl.li/hrmqh) було сформульовано висновок, що у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.
В підтвердження сплати гонорару надано прибутковий касовий ордер від 04.09.2025 р. на суму 15 000 грн. та акт наданих послуг від 04.09.2025 р., в якому відображено суму гонорару та надані послуги (підготовка та подання позову).
Проаналізувавши розрахунок витрат на надання правової допомоги та враховуючи критерій обґрунтованості та доцільності понесених позивачем витрат, беручи до уваги заяву про зменшення витрат, суд вважає розмір витрат на оплату послуг адвоката у даній адміністративній справі не є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт та значенням справи для сторони. 
Відтак, суд доходить висновку, що слід відшкодувати витрати на правничу допомогу в сумі 13 000 грн. 
Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

адміністративний позов - задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати п. 1.18 наказу військової частини НОМЕР_1 з основної діяльності №55 від 03.07.2025р. «Про результати службового розслідування» в частині притягнення командира мінометної батареї військової частини НОМЕР_2 лейтенанта ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у формі догани.
Визнати протиправним та скасувати п. 2.5 наказу військової частини НОМЕР_1 з основної діяльності №55 від 03.07.2025р. «Про результати службового розслідування» про притягнення командира мінометної батареї військової частини НОМЕР_2 лейтенанта ОСОБА_1 за пряму дійсну шкоду, що була завдана шляхом допущення нестачі запасних частин за номенклатурою служби військової техніки озброєння логістики у розмірі 57 439 грн. 42 коп. 
Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер за ДРФО — НОМЕР_3 ) витрати на правничу допомогу в розмірі 13 000 грн. за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Інформація про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ін НОМЕР_3 )
Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 )

Повний текст рішення сформовано 2.04.2026р.

Суддя Воробйова Інна Анатоліївна