ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 750/138/26 Суддя (судді) першої інстанції: Косенко О.Д.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2026 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючий суддя Говорун О.В.
судді: Попова О.Г., Чуприна О.В.

Позивач - ОСОБА_1 .
Відповідач - Департамент патрульної поліції.

Особа, яка подала апеляційну скаргу - Департамент патрульної поліції.
Оскаржуване судове рішення - рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 16.02.2026.

Повне рішення складено 16.02.2026.

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив скасування постанову серії ЕНА № 6173717 від 18.11.2025 відносно ОСОБА_1 про накладення адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 122 КУпАП.
Рішенням суду першої інстанції від 16.02.2026 позов задоволено.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що що надані відповідачем докази не підтверджують факт керування позивачем транспортним засобом без ввімкненого ближнього світла фар в темну пору доби. Таким чином, відповідач не довів наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, а отже і правомірність та обґрунтованість рішення про накладення адміністративного стягнення на позивача.
Не погоджуючись з вказаним рішенням представник Департамент патрульної поліції звернувся до Шостого апеляційного адміністративного суду із апеляційною скаргою. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясовано обставини справи та досліджено докази.
Зокрема, Департамент патрульної поліції вказує, що надані докази є належною фіксацією події, яка дозволяє встановити та дослідити обставини справи та прийняти відповідне рішення, тому наданий відеозапис є належним, достовірним та достатнім доказом наявності вини позивача. Так, з наданої суду копії відеозапису, зробленого за допомогою відеореєстратора 70 mai, закріпленого в службовому транспортному засобі працівників поліції, чітко вбачається, що транспортний засіб позивача Skoda Oktavia ДНЗ НОМЕР_1 рухався в темну пору доби без ввімкненого ближнього світла фар, що також видно у порівнянні з транспортним засобом, який рухається за автомобілем позивача, у якого світло фар було увімкнене, у зв`язку із чим автомобіль позивача був менш помітний на дорозі.
Також апелянт зазначив, що позивачем було пропущено строк оскарження вказаної постанови про адміністративне правопорушення під час звернення до суду першої інстанції з даним адміністративним позовом.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не був поданий.
Від ОСОБА_1 та Департаменту патрульної поліції були заявлені клопотання про розгляд справи без їх участі, а тому, керуючись приписами ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, надавши правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Як було встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, відповідно до постанови серії ЕНА № 6173717 від 18.11.2025 по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі на позивача накладено адміністративне стягнення за ч. 2 ст. 122 КУпАП в розмірі 510,00 грн за порушення п. 1.9 Правил дорожнього руху, а саме за те, що 18.11.2025 о 06 год. 18 хв. у м. Чернігів по вул. Київська,19, позивач керував транспортним засобом без ввімкненого ближнього світла фар у темну пору року (а.с. 4). 
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюється Правилами дорожнього руху, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі - ПДР), порушення яких є підставою для відповідальності згідно із законодавством (пункти 1.1, 1.9 ПДР).
Згідно з п. 1.3 ПДР, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Пунктом 1.10 ПДР встановлено, зокрема, що денні ходові вогні - зовнішні світлові прилади білого кольору, передбачені конструкцією транспортного засобу, установлені спереду транспортного засобу і призначені для покращення видимості транспортного засобу під час його руху у світлий час доби; темна пора доби - частина доби від заходу до сходу сонця.
Відповідно до п.п. «б» п. 2.3 ПДР, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний, у тому числі, бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну.
Підпунктом «а» п. 19.1 ПДР передбачено, що у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості незалежно від ступеня освітлення дороги, а також у тунелях на транспортному засобі, що рухається, повинні бути ввімкнені такі світлові пристрої, зокрема, на всіх механічних транспортних засобах - фари ближнього (дальнього) світла. 
Відповідно до ч. 2 ст. 122 КУпАП, зокрема, порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Положеннями статті 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частинами 1-3 ст. 283 КУпАП передбачено, що, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Постанова повинна містити:
найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову;
дату розгляду справи;
відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування;
опис обставин, установлених під час розгляду справи;
зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення;
прийняте у справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про:
дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення;
транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак);
технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався);
розмір штрафу та порядок його сплати;
правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження;
відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Відповідно до статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За правилами ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно із ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен надати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Виходячи з обставин даної справи, позивач заперечує вчинення ним порушення ПДР та правомірність накладення на нього адміністративного стягнення за правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП.
Відповідач, в силу приписів ч. 2 ст. 77 КАС України, зобов`язаний довести правомірність своїх дій та рішення, а також обґрунтованість накладення адміністративного стягнення.
На підтвердження правомірності своїх дій та рішення, відповідачем до суду першої інстанції був наданий відеозапис, зроблений поліцейським за допомогою відеореєстратора 70 mai,закріпленого в службовому транспортному засобі.
Як було встановлено судом першої інстанції та вбачається з вказаного відеозапису, працівників поліції, на регульованому перехресті вулиць на зелений сигнал світлофору автомобіль темного кольору здійснив маневр - поворот праворуч. На вказаному автомобілі були ввімкнені передні фари. Також з відеозапису вбачається, що автомобіль працівників поліції почав рухатися в напрямку руху автомобіля темного кольору, при цьому на певний час втративши його з обзору відеореєстратора, після чого було подано сигнал про зупинку одного з автомобілів, що рухалися у ряду, який було виконано водієм.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що із вказаного відеозапису неможливо точно встановити ідентифікуючих ознак автомобіля, що здійснював маневр поворот праворуч на перехресті без увімкненого, на думку відповідача, ближнього світла фар (марка, номерний знак тощо). Разом з тим, враховуючи відсутність фіксації ідентифікуючих ознак транспортного засобу, неможливо також достеменно вважати, що автомобіль, який здійснював маневр повороту праворуч на перехресті та в подальшому зупинений працівниками поліції автомобіль позивача є одним і тим самим транспортним засобом. Більше того, згідно вказаного відеозапису вбачається, що зафіксований автомобіль, який здійснював на перехресті поворот праворуч рухався із ввімкненим світлом фар. Точно встановити, яке саме освітлення було увімкнуто на вказаному автомобілі (ближнє світло фар, денні ходові вогні, габаритні ліхтарі тощо) неможливо.
Колегія суддів критично ставиться до доводів апелянта стосовно явної різниці у яскравості освітлення фар автомобіля, який здійснював маневр поворот праворуч та автомобілем, який рухався позаду, та не бере їх до уваги з огляду на те, що фари на різних марках та моделях транспортних засобах мають різні технічні характеристики та налаштування щодо дальності освітлення, потужності освітлювальних ламп та/або лінз та їх яскравості, кута падіння світлового променю на ділянку дороги тощо. При цьому, на яскравість та дальність освітлення світлових елементів транспортного засобу може впливати низка різних факторів, в тому числі і зовнішніх, зокрема, погодні умови (наявність туману, дощу тощо), забруднення стекла фар внаслідок дії зовнішніх чинників або його потускніння внаслідок тривалої експлуатації протягом значного проміжку часу.
Таким чином, висновки відповідача щодо наявності у діях позивача складу адміністративного правопорушення не знаходить свого обґрунтованого підтвердження, про що вірно було зазначено судом першої інстанції.
Враховуючи викладене, оскільки відповідачем не доведено факт вчинення позивачем вказаного вище адміністративного правопорушення, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для скасування оспорюваної постанови серії ЕНА № 6173717 від 18.11.2025 відносно ОСОБА_1 про накладення на позивача адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.
Щодо доводів апелянту про пропуск позивачем строку для звернення до суду з позовом щодо оскарження спірної постанови.
Відповідно ухвали суду першої інстанції від 08.01.2026, адміністративний позов залишений без руху. Запропоновано позивачу у десятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали усунути недоліки позовної заяви, а саме: надати до суду аргументовані пояснення щодо причин пропуску строку звернення до суду із скаргою на постанову про накладення адміністративного стягнення, а також докази на підтвердження обставин, вказаних у поясненні.
19.01.2026 позивачем подані до суду пояснення з доданими документами.
20.01.2026 судом першої інстанції постановлена ухвала, за змістом якої, виходячи з зазначених позивачем обставини та наданих в подальшому доказів на підтвердження цих обставин, з метою доступу позивача до правосуддя, суд дійшов висновку про можливість поновлення позивачу строк для звернення до суду з адміністративним позовом. судом надана оцінка поданим позивачем документам.
Дослідивши надані позивачем на виконання ухвали суду від 08.01.2026 документи, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність поважних причин пропуску позивачем строку для звернення до суду з адміністративним позовом.
За таких обставин, судова колегія відхиляє доводи апелянта в цій частині.
Доводи та заперечення апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», §58, рішення від 10.02.2010).
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За змістом статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242-244, 286, 308, 311, 315, 316, 322, 325 КАС України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 16.02.2026 - без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач О.В. Говорун

Судді О.Г. Попова

О.В. Чуприна