Справа №461/10789/25 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2026 року суддя Галицького районного суду міста Львова Волоско І.Р. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Львівської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення коштів, - 
в с т а н о в и в :

ЛМР звернулася до Галицького районного суду м. Львова з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів. Свої вимоги мотивує тим, що відповідач - замовник будівництва ОСОБА_1 , розпочавши у 2020 році «Реконструкцію нежитлових приміщень корпусу №31 (магазин "ЕКРАН") літ. Е-1 з розширенням за рахунок надбудови на вул. Героїв УПА, 73, під торгово-офісні приміщення», зобов`язаний був до прийняття об`єкта в експлуатацію сплатити на рахунок Львівської міської ради грошові кошти пайового внеску у розмірі 4 відсотків вартості будівництва об`єкта, однак замовник цього не зробив, внаслідок чого без достатньої правової підстави за рахунок органу місцевого самоврядування зберіг у себе кошти, які повинен був заплатити як пайовий внесок у розвиток інфраструктури населеного пункту, а отже зобов`язаний повернути ці кошти. Враховуючи наведене, просить позов задоволити та стягнути з відповідача кошти в сумі 823 620 грн. суми основного боргу, 7 412,58 грн. інфляційних втрат, 3 858,60 грн. - 3% річних (в цілому на суму 834 891,18 грн.).
Ухвалою суду від 23 грудня 2025 року провадження у справі відкрито та вирішено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Сторони у справі про судовий розгляд даного позову були повідомлені належним чином.
Відповідачем не подано відзив на позовну заяву протягом строку, встановленого суддею відповідно до ч. 1 ст. 278 ЦПК України.
Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у відповідності до положень ч. 5 ст. 279 ЦПК України до суду не надійшло.
Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Згідно з Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» (№132-ІХ, набрав чинності - 17.10.2019 р.) виключено статтю 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», якою до 01.01.2020 року було передбачено зобов`язання замовника будівництва взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, шляхом перерахування грошових коштів до прийняття об`єкту будівництва в експлуатацію до місцевого бюджету.
Водночас, у р. ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №132-ІХ передбачено порядок пайової участі замовника будівництва, який впроваджено законодавцем з 01.01.2020 для: об`єктів будівництва, зведення яких розпочато у попередні роки, однак які станом на 01.01.2020 не були введені в експлуатацію, а договори про сплату пайової участі між замовниками та органами місцевого самоврядування до 01.01.2020 не були укладені; об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році.
Обов`язок замовника будівництва щодо звернення у 2020 році до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва виникає: для об`єктів, будівництво яких розпочато у попередні роки, якщо станом на 01.01.2020 р. вони не введені в експлуатацію і договори про сплату пайової участі не були укладені, - протягом 10 робочих днів після 01.01.2020 р.; для об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році, - протягом 10 робочих днів після початку такого будівництва.
В абз. 2 п. 2 р. II Закону №132-ІХ встановлено розмір пайової участі, який протягом 2020 року замовники будівництва перераховують до відповідного місцевого бюджету для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту, - для нежитлових будівель та споруд - 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта; для житлових будинків - 2 відсотки вартості будівництва об`єкта, що розраховується відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування.
Також, у вказаній нормі Закону зазначено, що замовник будівництва зобов`язаний у вищевказані строки звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, до якої додаються документи, які підтверджують вартість будівництва об`єкта. Орган місцевого самоврядування протягом 15 робочих днів з дня отримання зазначених документів надає замовнику будівництва розрахунок пайової участі щодо об`єкта будівництва. Пайова участь сплачується виключно грошовими коштами до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію. Договір з 01.01.2020 р. не укладається, а лише замовником будівництва за зверненням отримується в органі місцевого самоврядування розрахунок пайового внеску.
Таким чином, з системного аналізу вказаних положень вбачається обов`язок замовника об`єкта будівництва сплатити визначену суму грошових коштів (пайовий внесок) до місцевого бюджету для створення і розвитку інфраструктури відповідного населеного пункту.
Ухвалою Львівської міської ради від 26.12.2019 р. №6098 «Про порядок поступлення коштів для створення і розвитку інфраструктури м. Львова протягом 2020 року», а саме п.2 (пп.2.1.,2.2.,2.2.2.) встановлено, що протягом 2020 року замовники будівництва на земельній ділянці у м. Львові перераховують до міського бюджету м. Львова кошти для створення і розвитку інфраструктури м. Львова. Розмір пайової участі для житлових будинків становить - 2 відсотки вартості будівництва об`єкта, що розраховується відповідно до основних показників опосередкованої вартості житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування. Згідно п.2.3.1. замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до департаменту економічного розвитку із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, до якої додаються документи, які підтверджують вартість будівництва об`єкта з техніко-економічними показниками. Департамент економічного розвитку протягом 15 робочих днів з дня отримання зазначених документів надає замовнику будівництва розрахунок пайової участі щодо об`єкта будівництва (п.2.4.). Пайова участь сплачується виключно грошовими коштами до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію. Кошти, отримані як пайова участь, можуть використовуватися виключно для створення і розвитку інженерно- транспортної та соціальної інфраструктури м. Львова. Інформація щодо сплати пайової участі зазначається у декларації про готовність об`єкта до експлуатації або в акті готовності об`єкта до експлуатації (п.2.6-2.8).
У зв`язку із прийняттям вищевказаної ухвали, втратила чинність ухвала ЛМР від 03.04.2008 р. №1697 «Про порядок залучення коштів інвесторів (замовників, забудовників) на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Львова» (із змінами внесеними ухвалою ЛМР від 09.07.2009 р. №2779 «Про внесення змін до ухвали міської ради від 03.04.2008 р. №1697»), якою, аналогічно, було передбачено сплату замовника будівництва пайових внесків.
Відповідно також втратила чинність затверджена вказаною ухвалою Методика розрахунку розміру пайового внеску замовників у створення і розвиток інженерно- транспортної та соціальної інфраструктури м. Львова, у розділі 2 якої було визначено особливості розрахунку розміру пайового внеску при окремих видах будівництва, а саме при будівництві житлових будинків з вбудовано-прибудованими приміщеннями та підземними паркінгами.
Як вбачається з матеріалів справи, Львівською міською радою було проаналізовано стан дотримання містобудівного законодавства, зокрема щодо повноти та своєчасності сплати пайових внесків на створення і розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту та встановлено, що всупереч вимогам вищевказаного законодавства, замовником ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) реконструкції нежитлових приміщень корпусу №31 (магазин "ЕКРАН") літ. Е-1 з розширенням за рахунок надбудови на АДРЕСА_1 , під торгово-офісні приміщення, не сплачено до місцевого бюджету кошти пайової участі.
Так, згідно з Сертифікатом про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів № ЛВ122250930975, виданого Інспекцією ДАБК та зареєстрованого в ЄДЕССБ вищевказаний об`єкт нерухомості (замовник об`єкта ОСОБА_1 ; дозвіл на виконання будівельних робіт № ЛВ012200804331 виданий Інспекцією ДАБК у м. Львові та зареєстрований 04.08.2020р.) прийнято в експлуатацію 01.10.2025.
При цьому, ОСОБА_1 не звертався до департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, як уповноваженого органу на проведення розрахунків розміру пайових внесків, із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта реконструкція нежитлових приміщень корпусу №31 (магазин "ЕКРАН") літ. Е-1 з розширенням за рахунок надбудови на АДРЕСА_1 , під торгово-офісні приміщення та не подавав документи, що підтверджують вартість будівництва даного об`єкту, техніко-економічні показники об`єкта.
Попередньо, рішення виконавчого комітету від 15.02.2019 № 140 «Про затвердження містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва на реконструкцію гр. ОСОБА_1 нежитлових приміщень корпусу № 31 (магазин “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ”) під літерою “Е-1“ з розширенням за рахунок надбудови на АДРЕСА_1 під торгово-офісні приміщення» затверджено містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва на реконструкцію гр. ОСОБА_1 нежитлових приміщень корпусу № 31 (магазин “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ”) під літерою “Е-1 “ з розширенням за рахунок надбудови на АДРЕСА_1 під торгово-офісні приміщення». Зазначено, що замовник - ОСОБА_1 (п.1.2 розділу 1 Містобудівних умов та обмежень).
Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові 04.08.2020р. зареєстровано дозвіл на виконання будівельних робіт №ЛВ012200804331 «Реконструкція нежитлових приміщень корпусу №31 (магазин " ІНФОРМАЦІЯ_1 ") літ. Е-1 з розширенням за рахунок надбудови на АДРЕСА_1 , під торгово-офісні приміщення» замовник ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ).
Згідно з Сертифікатом про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів № ЛВ122250930975, виданого Інспекцією ДАБК та зареєстрованого в ЄДЕССБ 01.10.2025р. прийнято в експлуатацію об`єкт, найменування якого «Реконструкція нежитлових приміщень корпусу №31 (магазин "ЕКРАН") літ. Е-1 з розширенням за рахунок надбудови на АДРЕСА_1 , під торгово-офісні приміщення» замовник ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ).
Замовником будівництва в Сертифікаті про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів від 01.10.2025 не зазначена інформація кошторисної вартості будівництва та вартість основних фондів, які приймаються в експлуатацію. Департаментом економічного розвитку надіслано лист №4-2301-62715 від 04.11.2025 до Інспекції ДАБК у м. Львові.
Листом від 05.11.2025 №4-0006-13456 Інспекція ДАБК у м. Львові надала розрахунок класу наслідків (відповідальності) об`єкта будівництва «Реконструкція нежитлових приміщень корпусу №31 (магазин "ЕКРАН") літ. Е-1 з розширенням за рахунок надбудови на вул. Героїв УПА, 73, під торгово-офісні приміщення», а саме, в пункті 4 якого зазначено: «Для визначення обсягу можливого економічного збитку розраховуємо вартість реконструкції з надбудовою для спорудження торгово-офісного комплексу. Загальна площа приміщень складає 1 113м2. За об`єктом - аналогом будівлі показник вартості спорудження 1 кв.м. загальної площі з урахуванням обладнання приймається 18 500 грн. відповідно до примітки 3.»
Розрахункова вартість складає: 18 500x1 113=20 590 500 грн.
Департаментом економічного розвитку проведено розрахунок: величина пайового внеску складає: 20 590 500 грн х 0,04 = 823 620 грн
Статтею 253, ч. 5 ст. 254 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Із системного аналізу вказаних норм випливає, що строком, з якого вважається, що забудовник порушує зобов`язання із перерахування до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту, є день, наступний за днем прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію.
Згідно позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 20.02.2024 р. у справі №910/20216/21 - момент виникнення зобов`язання щодо звернення до позивача з заявою про визначення розміру пайової участі не є тотожним обов`язку щодо сплати пайової участі (до прийняття об`єкту в експлуатацію).
Верховний Суд в постанові від 15.08.2024 р. у справі №914/2145/23 виснував, що застосування абз.2 п.2 р.ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №132-ІХ у спірних правовідносинах відповідають загальним принципам рівності та справедливості, є націленими на те, щоб замовник будівництва, який розпочав його до 01.01.2020 та / або після 01.01.2020 та добросовісно виконав встановлений законом обов`язок щодо пайової участі, був у однакових ринкових умовах із забудовником, який аналогічно розпочав будівництво, але до введення об`єкта в експлуатацію такого обов`язку не виконав, можливо навіть свідомо уникаючи сплати пайової участі. У вказаній постанові ВС підтверджено правильність проведення розрахунку пайової участі станом на час прийняття об`єкту в експлуатацію з врахуванням показників опосередкованої вартості спорудження житла у Львівській області саме на той час.
Окрім того, у постанові Верховного Суду від 14.12.2021 р. у справі №643/21744/19, у п.41 вказано, що прийняття об`єкта в експлуатацію є строком, з якого вважається, що забудовник порушує зазначені зобов`язання, а саме перерахування до місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту. З цього часу забудовник будівництва без достатньої правової підстави за рахунок органу місцевого самоврядування зберіг у себе кошти, які мав заплатити як пайовий внесок у розвиток інфраструктури населеного пункту, а отже зобов`язаний повернути ці кошти на підставі частини першої статті 1212 ЦК України (п.65 вищевказаної постанови ВС).
Щодо правової позиції Верховного Суду з вищевказаних питань - наявна судова практика викладена у постановах від 20.07.2022 у справі №910/9548/21, від 13.12.2022 у справі № 910/21307/21, від 07.09.2023 у справі №916/2709/22, від 20.02.2024 №910/20216/21, від 04.04.2024 у справі № 923/1306/21, від 15.08.2024 у справі №914/2145/23.
Зокрема, Верховним Судом у постанові від 20.07.2022 у справі №910/9548/21 викладено правову позицію щодо необхідності плати пайових внесків, а саме вказано, що зі змісту статті 40 Закону № 3038-VI (у вказаній редакції) вбачається, що у наведених у цьому Законі випадках перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту є обов`язком, а не правом забудовника, який виникає на підставі положень закону, а положення договору лише визначають суму, що належить до перерахування.
Аналогічні за змістом висновки були викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 08.10.2019 у справі № 911/594/18, від 22.08.2018 у справі № 339/388/16-ц, від 22.09.2021 у справі № 904/2258/20. Разом з тим 01.01.2020 набули чинності норми Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" від 20.09.2019 № 132- IX (далі - Закон № 132-ІХ), якими статтю 40 Закону № 3038-VI виключено.
Згідно з пунктом 2 Розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 132- ІХ договори про сплату пайової участі, укладені до 01.01.2020, є дійсними та продовжують свою дію до моменту їх повного виконання.
З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що законодавцем під час внесення змін до Закону № 3038-VI (шляхом виключення статті 40 вказаного Закону на підставі Закону № 132-ІХ) було чітко визначено підстави та порядок пайової участі замовників будівництва у розвитку інфраструктури населеного пункту щодо об`єктів, будівництво яких було розпочато до внесення законодавчих змін, а саме: договори пайової участі, укладені до 01.01.2020 на підставі вимог статті 40 Закону № 3038-VI, залишались дійсними та підлягали до їх повного виконання і після виключення вказаної статті (абзац перший пункту 2 Розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 132-ІХ); якщо станом на 01.01.2020 такі об`єкти не введені в експлуатацію і договори про сплату пайової участі не були укладені та оскільки з 01.01.2020 встановлений статтею 40 Закону № 3038-VI обов`язок щодо перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету коштів пайової участі, як і обов`язок щодо укладення відповідного договору, перестав існувати, тому законодавцем було визначено нормативне регулювання таких правовідносин прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 132-ІХ. Зокрема абзацом 2 пункту 2 Розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 132-ІХ визначено розмір та порядок пайової участі замовників будівництва.
Наведене свідчить про те, що норми абзацу першого та другого пункту 2 Розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 132-ІХ не перебувають у взаємозв`язку та не є взаємодоповнюючими.
Зі змісту наведених норм вбачається, що передбачений прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 132-ІХ порядок пайової участі замовника будівництва було впроваджено законодавцем для: об`єктів будівництва, зведення яких розпочато у попередні роки, однак які станом на 01.01.2020 не були введені в експлуатацію, а договори про сплату пайової участі між замовниками та органами місцевого самоврядування до 01.01.2020 не були укладені; об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році.
Відтак, у вказаних двох випадках, ураховуючи вимоги підпунктів 3, 4 абзацу другого пункту 2 Розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 132-ІХ, замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, а також сплатити пайову участь грошовими коштами до прийняття цього об`єкта в експлуатацію. Для об`єктів, будівництво яких розпочато у попередні роки - протягом 10 робочих днів після 01.01.2020.
Таким чином, колегія суддів Касаційного господарського суду вважає, що для об`єктів, будівництво яких розпочато раніше (однак які станом на 01.01.2020 не були введені в експлуатацію і якщо договори про сплату пайової участі до 01.01.2020 не були укладені) або будівництво яких розпочате у 2020 році, абзацом другим пункту 2 Розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 132-ІХ визначено обов`язок (за винятком передбачених підпунктом 2 цього абзацу випадків) щодо перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету пайової участі (коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту) до прийняття такого об`єкта в експлуатацію.
Такі висновки Верховного Суду відповідають загальним принципам рівності та справедливості, є націленими на те, щоб замовник будівництва, який розпочав його до 01.01.2020 та добросовісно виконав встановлений законом (статтею 40 Закону № 3038-VI) обов`язок щодо пайової участі, був у однакових ринкових умовах із забудовником, який аналогічно розпочав будівництво у попередні роки до 01.01.2020, але до цієї дати такого обов`язку не виконав, можливо навіть свідомо затягуючи процес здачі об`єкта будівництва в експлуатацію до 01.01.2020 з метою уникнення сплати пайової участі.
Таким чином, касаційний суд зауважує, що у випадку, якщо замовниками вищевказаних об`єктів будівництва не буде дотримано передбаченого прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 132-ІХ обов`язку щодо перерахування до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (пайової участі) саме до дати прийняття таких об`єктів в експлуатацію, то, ураховуючи викладені у постанові від 14.12.2021 зі справи № 643/21744/19 висновки Великої Палати Верховного Суду, належним та ефективним способом захисту буде звернення в подальшому органів місцевого самоврядування з позовом до замовників будівництва про стягнення безпідставно збережених грошових коштів пайової участі на підставі статті 1212 ЦК України.
Зокрема, в постанові від 14.12.2021 у справі № 643/21744/19 зазначено позицію Великої Палати Верховного Суду з вищевказаних питань.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц та від 4 червня 2019 року у справі № 916/3156/17.
Відносини щодо повернення безпідставно збережених грошових коштів є кондикційними, в яких вина не має значення, важливим є лише факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.
Аналогічні правові висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у постановах від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17, від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц, від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17.
Таким чином, замовник будівництва, який без достатньої правової підстави за рахунок власника земельних ділянок зберіг у себе кошти, які мав заплатити у вигляді пайового внеску у розвиток інфраструктури населеного пункту, зобов`язаний повернути ці кошти органу місцевого самоврядування на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.
Також, в пункті 81 постанови ВС від 07.09.2023 р. у справі 916/2709/22 передбачено: «для об`єктів, будівництво яких розпочато раніше (однак які станом на 01.01.2020 не були введені в експлуатацію і якщо договори про сплату пайової участі до 01.01.2020 не були укладені) або будівництво яких розпочате у 2020 році, абзацом 2 пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №132-ІХ визначено обов`язок (за винятком передбачених підпунктом 2 цього абзацу випадків) щодо перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету пайової участі (коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту) до прийняття такого об`єкта в експлуатацію».
У постанові Верховного Суду від 04.04.2024 р. у справі № 923/1306/21 щодо застосування абз. 2 п. 2 розділу II Закону № 132-ІХ, врегульовано новий порядок пайової участі замовників будівництва для об`єктів, будівництво яких розпочато у попередні роки, якщо станом на 01.01.2020 р. вони не введені в експлуатацію і договори про сплату пайової участі не були укладені, та для об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році, за якими замовник будівництва зобов`язаний у встановлений строк звернутися у 2020 році до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва та сплатити кошти пайової участі у розмірі, визначеному цим Законом, до введення об`єкта будівництва в експлуатацію.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.12.2021 р. у справі №643/21744/19 виклала висновок щодо вирішення правової проблеми, пов`язаної з застосуванням норм права до правовідносин, які виникли до внесення змін у законодавство щодо скасування обов`язку замовника будівництва укласти відповідний договір.
Так, при набранні чинності новою нормою права передбачається розповсюдження дії цієї норми на майбутні права і обов`язки, а також на правові наслідки, які хоча й випливають із юридичних фактів, що виникли під час чинності попередньої норми права, проте настають після набрання чинності новою нормою права. Водночас зміна правових норм і врегульованих ними суспільних відносин не завжди збігаються. У певних випадках після скасування нормативного акта має місце його застосування компетентними органами до тих відносин, які виникли до втрати ним чинності та продовжують існувати у подальшому. Такі правовідносини є триваючими.
При цьому триваючі правовідносини повинні виникнути під час дії норми права, що їх регулює, та існувати після втрати нею чинності.
Крім того, пунктом 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №132- IX визначено, що ця норма права застосовується лише до договорів, які підписані до 1 січня 2020 року. Саме у цьому випадку правовідносини з оплати участі в розвитку інфраструктури населеного пункту є триваючими та до них можуть застосовуватись положення норми права, що втратила чинність. Якщо ж договори під час дії цієї норми укладено не було, то немає підстав вважати, що такі правовідносини виникли та тривають.
Отже, враховуючи наведене, слід зазначити, що в інших випадках, крім вищевикладених, після набрання чинності Закону №132-ІХ, ст.40 Закону № 3038-VI застосуванню не підлягає.
Тобто, нарахування пайового внеску здійснюється у розмірах, передбачених Законом №132-ІХ.
У постанові ВС від 15.08.2024 у справі №914/2145/23 зазначено, що відсутність звернення замовника будівництва з відповідною заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва на виконання вимог абз. 2 п. 2 р. II Прикінцевих та перехідних положень Закону № 132-ІХ та ненадання ним передбачених цією нормою документів, не є перешкодою для самостійного визначення органом місцевого самоврядування розміру пайової участі на підставі наявних у нього документів із доведенням під час розгляду справи їх обґрунтованості.
Окрім того, визначаючи розмір належної до стягнення суми грошових коштів, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази, перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок, що є процесуальним обов`язком суду (подібний висновок щодо обов`язку суду перевірити розрахунок заявлених позовних вимог викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17, у постанові від 02.02.2021 у справі №908/125/18).
Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що замовник будівництва ОСОБА_1 , розпочавши у 2020 році «Реконструкцію нежитлових приміщень корпусу №31 (магазин "ЕКРАН") літ. Е-1 з розширенням за рахунок надбудови на вул. Героїв УПА, 73, під торгово-офісні приміщення», зобов`язаний був до прийняття об`єкта в експлуатацію сплатити на рахунок Львівської міської ради грошові кошти пайового внеску у розмірі 4 відсотків вартості будівництва об`єкта, однак замовник цього не зробив, внаслідок чого без достатньої правової підстави за рахунок органу місцевого самоврядування зберіг у себе кошти, які повинен був заплатити як пайовий внесок у розвиток інфраструктури населеного пункту.
Як вбачається з матеріалів справи, департаментом економічного розвитку Львівської міської ради був проведений розрахунок пайового внеску який становить 823 620 грн.
Окрім цього, згідно зі ст. 612, 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом наведених норм закону нарахування інфляційних втрат та 3 % річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення виконання зобов`язання.
Отже, відповідачу також нараховано 7 412,58 грн. - інфляційні витрати, нараховані за період з 02.10.2025 по 27.11.2025; З 858,60 грн.- З % річних, нараховані за період з 02.10.2025 по 27.11.2025.
Вказаний розрахунок проведено наступним чином: основна сума заборгованості з 02/10/2025 до 27/11/2025 - 823 620,00 грн.; інфляційні витрати: останній період (02/10/2025 - 27/11/2025) індекс інфляції: жовтень 2025 – 100,90 грн, тобто розрахунок здійснено за формулою ІІС = (111 : 100 ) х (ІІ2 : 100 ) х (ІІЗ : 100) х... (IIZ: 100) 111 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, IIZ- індекс інфляції за останній місяць прострочення.
Останній період ІІС (100,90 : 100) = 1.00900000.
Інфляційне збільшення: 823 620,00 х 1.00900000 - 823 620,00 = 7 412,58 грн.
3% річних - розрахунок здійснюється за формулою: Сума санкції = С х 3 х Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення. 3 02/10/2025 до 27/11/2025. 823 620,00 х 3 % х 57 : 365 : 100 (кількість днів у періоді – 57) = 3 858,60 грн.
Тобто, всього штрафних санкцій: 3 858,60 грн.; загальна сума, що підлягає стягненню становить 834 891,18 грн.
Щодо інфляційних нарахувань, то стаття 625 ЦК України розміщена в розділі "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України, відтак визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань, незалежно від підстав їх виникнення (наведену правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц).
Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанова КГС ВС від 14.01.2020 року № 924/532/19).
Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних е правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу (постанова ОП КГС ВС від 05.07.2019 справі № 905/600/18).
Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника (постанова ВП ВС від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц; постанова ВП ВС від 16.01.2019 у справі № 464/3790/16-ц; постанова ВП ВС від 23.10.2019 у справі № 723/304/16-ц; постанова ВП ВС від 27.11.2019 у справі № 340/385/17).
До надходжень спеціального фонду місцевих бюджетів належать зокрема надходження бюджету розвитку місцевих бюджетів (ч.1 ст.69-1 Бюджетного кодексу). Відповідно до п.4-1 ч. 1 ст. 71 Бюджетного кодексу, надходження бюджету розвитку місцевих бюджетів включають зокрема кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, отримані відповідно до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».
Місцеві бюджети мають бути достатніми для забезпечення виконання органами місцевого самоврядування наданих їм законом повноважень на забезпечення населення послугами не нижче рівня мінімальних соціальних потреб. 
Повноваження на здійснення витрат місцевого бюджету мають відповідати обсягу надходжень місцевого бюджету.
Внаслідок не отримання коштів місцевим бюджетом щодо пайової участі порушуються інтереси територіальної громади.
Як визначено ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
У постанові Верховного Суду від 14.12.2021 р. у справі №643/21744/19, у п.41 вказано, що прийняття об`єкта в експлуатацію є строком з якого вважається, що забудовник порушує зазначені зобов`язання, а саме перерахування до місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту.
З цього часу забудовник будівництва без достатньої правової підстави за рахунок органу місцевого самоврядування зберіг у себе кошти, які мав заплатити як пайовий внесок у розвиток інфраструктури населеного пункту, а отже зобов`язаний повернути ці кошти на підставі частини першої статті 1212 ЦК України (п.65 вищевказаної постанови ВС).
Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позов є підставним, оскільки встановлено, що всупереч вимогам законодавства, відповідачем - замовником ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) реконструкції нежитлових приміщень корпусу №31 (магазин "ЕКРАН") літ. Е-1 з розширенням за рахунок надбудови на вул. Героїв УПА, 73, під торгово-офісні приміщення, не сплачено до місцевого бюджету кошти пайової участі.
Дані обставини справи стверджуються матеріалами справи, які не викликають сумніву у їх об`єктивності.
Суд звертає увагу, що відповідач, за наявності для цього процесуальної можливості, не надав до суду належних і допустимих доказів про те, що вказані у справі розрахунки є невірним. 
Стороною відповідача не було наведено власного розрахунку, який би спростовував розрахунок, наданий позивачем, а тому у суду не має передбачених ЦПК України підстав для відхилення зазначених доказів.
Відповідач не представив суду жодних доказів на спростування вимог позивача, а тому позов слід задовольнити.
Як видно з матеріалів позовної заяви, позивачем було сплачено 12 523,37 грн судового збору, а тому вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 258-259, 263-265, 268, 280-284 ЦПК України, суд, –

в и р і ш и в:

позов задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) на користь Львівської міської ради (79006, м. Львів, Площа Ринок, 1, код ЄДРПОУ: 0405589) кошти в сумі 823 620 грн. суми основного боргу, 7 412,58 грн. інфляційних втрат, 3 858,60 грн. - 3% річних (в цілому на суму 834 891,18 грн.).
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) на користь Львівської міської ради (79006, м. Львів, Площа Ринок, 1, код ЄДРПОУ: 0405589) 12 523,37 грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.Р.Волоско