11.03.26
22-ц/812/183/26

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2026 року м. Миколаїв 

справа №476/122/25
провадження №22-ц/812/183/26

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: 
головуючого Локтіонової О. В.,
суддів: Коломієць В. В., Серебрякової Т. В.,
із секретарем судового засідання – Коростієнко Н. С.,
за участі:
представника позивачки – ОСОБА_1 ,
представника відповідача – ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , яка подана її представником ОСОБА_1 , на рішення Єланецького районного суду Миколаївської області від 02 жовтня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Чернякової Н. В. у приміщенні суду у селищі Єланець Миколаївської області, за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення заборгованості за орендною платою,
В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

В лютому 2025 року ОСОБА_3 через представника ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеним вище позовом, який обґрунтовувала наступним.
Позивачка вказувала, що вона відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05 червня 2023 року є власницею земельної ділянки з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6,7061 га з кадастровим номером 4823083000:01:000:0297, яка розташована на території Нововасилівської сільської ради Вознесенського (раніш Єланецького) району Миколаївської області.
Попереднім власником цієї земельної ділянки був ОСОБА_5 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №069683 від 21 жовтня 2005 року, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
22 червня 2011 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було укладено договір оренди земельної ділянки строком на 49 років, який передбачав обов`язок орендаря сплачувати орендодавцю орендну плату у сумі 2085,35 грн за рік оренди у строк до 31 грудня кожного року дії договору.
Позивачка зазначала, що відповідач не виконує умови укладеного договору, бо у 2023 р. та 2024 р. орендну плату їй не сплатив.
Посилаючись на те, що ОСОБА_4 свої зобов`язання за договором оренди за 2023-2024 року належним чином не виконував, порушення умов договору носить систематичний характер, ОСОБА_3 просила розірвати договір оренди земельної ділянки від 22 червня 2011 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , та стягнути з ОСОБА_4 на її користь заборгованість за орендною платою у сумі 4170,70 грн, а також розподілити судові витрати.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
Рішенням Єланецького районного суду Миколаївської області від 02 жовтня 2025 року ОСОБА_3 відмовлено у задоволенні позову.
Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення заборгованості за орендною платою, оскільки власник земельної ділянки ОСОБА_5 при укладенні договору оренди отримав орендну плату за увесь час дії договору.

Узагальнені доводи апеляційної скарги 
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3 через представника подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
Позивачка вказувала, що договір оренди землі від 22.06.2011 набрав чинності 30 грудня 2011 року, тому саме з цієї дати у сторін виникли права й обов`язки за договором, як-то: передати земельну ділянку – в орендодавця та вносити плату за користування нею у строк до 31 грудня кожного року – в орендаря. 
Отже, сплачені 22 червня 2011 року відповідачем ОСОБА_5 не в період дії правовідносин між сторонами гроші не можуть вважатися орендною платою сплаченою наперед. До того ж сторони після передачі та отримання грошей не узгодили у договорі інший строк виплати орендної плати ніж 31 грудня кожного року.
Також позивачка наголошувала на тому, що нарахування орендної плати може бути підтверджене лише первинною обліковою бухгалтерською документацією.

Доводи інших учасників справи
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Фактичні обставини справи

21 жовтня 2005 року ОСОБА_5 був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА №069683 про те, що він є власником земельної ділянки площею 6,71 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 4823083000:01:000:0297, яка розташована в межах Нововасилівської сільської ради Єланецького (зараз Вознесенського) району Миколаївської області.
22 червня 2011 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було укладено договір оренди вказаної вище земельної ділянки, який був посвідчений державним нотаріусом Єланецької державної нотаріальної контори Миколаївської області Макушевим С. П. 
За умовами договору оренди ОСОБА_5 передав ОСОБА_4 земельну ділянку в оренду строком на 49 років, орендна плата визначена у сумі 2085,35 грн за рік оренди, яка вноситься орендарем щорічно не пізніше 31 грудня кожного року дії договору. Договір набуває чинності після підписання сторонами, нотаріального посвідчення та його державної реєстрації.
Розділ договору «Строк дії договору» передбачає, що днем початку терміну дії цього договору є день його державної реєстрації. Право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону.
Вказаний договір був зареєстрований у Відділі Держкомзему у Єланецькому районі 30 грудня 2011 року за №482308304000477.
З заяви ОСОБА_5 від 22.06.2011, справжність підпису на якій засвідчено державним нотаріусом Єланецької державної нотаріальної контори Миколаївської області Макушевим С. П., вбачається, що ОСОБА_5 повідомив, що ним у повному обсязі отримана орендна плата від ОСОБА_4 за договором оренди від 22.06.2011. Орендна плата отримана ним у сумі 102 182,15 грн за весь період оренди. Претензій по розрахунку за вказаним вище договором оренди земельної ділянки до ОСОБА_4 він не має. 
Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 09.09.2020 свідчить, що право оренди земельної ділянки у вказаному реєстрі було зареєстровано 04 вересня 2020 року, номер запису про інше речове право 38095450.
З свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 25.07.2022 вбачається, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 61 року.
Згідно з свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 05.06.2023 донька ОСОБА_3 є спадкоємицею ОСОБА_5 щодо майна вказаного у заповіті, а саме, земельної ділянки з кадастровим номером 4823083000:01:000:0297, що належала її батькові на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №069683 від 21.10.2005.

Позиція апеляційного суду та нормативно-правове обґрунтування

Згідно з вимогами статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Боржник має право виконати свій обов`язок достроково, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (стаття 531 ЦК України).
Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частин першої та другої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі – це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Відповідно до статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду, зокрема, у разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору.
У статті 141 ЗК України серед підстав припинення права користування земельною ділянкою, зокрема в пункті «д» частини першої цієї статті передбачено систематичну несплату земельного податку або орендної плати.
Відповідно до статей 76, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Звернувшись з позовом до суду, позивачка зазначала, що відповідач порушив умови договору оренди від 22 червня 2011 року, який був укладений з ОСОБА_5 , оскільки у 2023 та 2024 роках не сплатив їй, яка є новим власником та орендодавцем земельної ділянки, орендну плату.
Водночас відповідач, заперечуючи проти позову, посилався на відсутність заборгованості зі сплати орендної плати. На підтвердження цієї обставини він надав нотаріально засвідчену заяву ОСОБА_5 від 22.06.2011, з якої випливає, що він, будучи орендодавцем земельної ділянки, отримав від орендаря орендну плату за 49 років оренди. 
Таким чином, установивши, що позивачка не довела факту систематичного порушення відповідачем умов договору оренди земельної ділянки щодо своєчасної сплати орендної плати, та врахувавши, що чинне законодавство про оренду землі не містить заборони сплати орендної плати за майбутні періоди користування земельною ділянкою, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові.
Доводи апеляційної скарги про те, що заява ОСОБА_5 від 22.06.2011 про отримання орендної плати за весь строк оренди земельної ділянки не є доказом отримання орендної плати, оскільки підписана до набрання договором оренди чинності, колегія суддів відхиляє. 
Враховуючи положення статті 531 ЦК України, умови договору оренди земельної ділянки, які не забороняють сплату орендної плати за майбутні роки і до набрання договором чинності, зміст заяви ОСОБА_5 про отримання ним саме орендної плати за договором оренди від 22.06.2011 за весь строк оренди, який свідчить про те, що ОСОБА_5 погодився на отримання орендної плати за майбутні періоди у загальному розмірі 102 182,15 грн, а також дії орендаря, який сплатив вказану суму, можливо дійти висновку, що сторони погодили у письмовій формі такий порядок сплати орендної плати, і цей порядок було реалізовано сторонами, отже у орендаря відсутня заборгованість перед орендодавцем зі сплати орендної плати за користування успадкованою земельною ділянкою.
До того ж за життя ОСОБА_5 не порушував питання про розірвання укладеного ним договору оренди через несплату відповідачем йому орендної плати.
Посилання позивачки на те, що нарахування орендної плати може бути підтверджене лише первинною обліковою бухгалтерською документацією, колегія суддів вважає непереконливими, оскільки вказане не спростовує того факту, що первісний орендодавець ОСОБА_5 підтвердив отримання ним орендної плати за всі роки оренди, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позову.
Наявність чи відсутність у діяльності відповідача порушень у бухгалтерській сфері не впливає на результат вирішення справи, яка переглядається. 

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).
Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вищевказане, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, оскільки воно є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка подана її представником ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а рішення Єланецького районного суду Миколаївської області від 02 жовтня 2025 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий   О. В. Локтіонова

Судді  В. В. Коломієць

Т. В. Серебрякова 

Повне судове рішення складено 12 березня 2026 року.