ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 квітня 2026 р.	Справа № 534/3479/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Любчич Л.В.,
Суддів: Присяжнюк О.В. , Спаскіна О.А. ,
за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції на рішення Горішньоплавнівського міського суду Полтавської області від 02.02.2026, головуючий суддя І інстанції: Морозов В.Ю., вул. Гірників, 17, м. Горішні Плавні, 39800, по справі № 534/3479/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Департаменту патрульної поліції  третяособа  Поліцейський 1 взводу 1 роти батальйону патрульної поліції в місті Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області старший сержант поліції Дозорцева Кристина Сергіївна 
про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Горішньоплавнівського міського суду Полтавської області з позовом до Департаменту патрульної поліції (надалі - відповідач, ДПП, апелянт), третя особа: поліцейський 1 взводу 1 роти батальйону патрульної поліції в місті Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області старший сержант поліції Дозорцева Кристина Сергіївна (далі – також поліцейський Дозорцева К.С.), в якому просив суд: скасувати постанову серії ЕНА №6277325 від 04.12.2025 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, за ч. 2 ст. 128 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі – КУпАП), та закрити провадження у даній справі.
Горішньоплавнівський міський суд Полтавської області ухвалив рішення від 02 лютого 2026 року, яким позовні вимоги ОСОБА_1 – задовольнив.
Визнав протиправною та скасував постанову серія ЕНА №6277325 від 04.12.2025 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, за ч. 2 ст. 128 КУпАП.
Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 128 КУпАП - закрити в зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.
Стягнув на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 605,60 гривень за рахунок бюджетних асигнувань ДПП.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ДПП подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити постанову, якою відмовити у задоволенні позову.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт стверджує про законність та обґрунтованість спірної постанови. Звертає увагу на те, що ним надавався відзив на позов, проте останній без будь-яких причин не був врахований судом першої інстанції. Вказує, що суд не має повноважень на визнання протиправної постанови, а може лише її скасувати, у разі її протиправності.
Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що не перешкоджає розгляду справи в силу приписів ч. 4 ст. 304 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України).
Згідно з ч. 1 ст. 268 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) у справах, визначених статтями 273 - 277, 280 - 283, 285 - 289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.
Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду (ч. 2 ст. 268 КАС України).
Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій (ч. 3 ст. 268 КАС України).
Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які ДПП посилається в апеляційній скарзі, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлені такі обставини, які не оспорені сторонами.
04.12.2025 поліцейським Дозорцевою К.С. було винесено постанову серії ЕНА №6277325, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за ч. 2 ст. 128 КУпАП, а саме за те, що ОСОБА_1 , будучи посадовою особою КП «МІСЬКСВІТЛО», відповідальною за експлуатаційне утримання, документацію та технічний стан, здійснив випуск на лінію ТЗ ГАЗ 3309АП18-09, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який переобладнав вищевказаний ТЗ з порушенням законодавства, порушивши вимоги ст. 12 ЗУ «Про дорожній рух» (а.с. 4).
Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з протиправності спірної постанови.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством. 
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353-XII (далі Закон 3353-XII) Закон регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).
Частиною 2 ст. 12 Закону 3353-XII встановлено, що посадові особи, які відповідають за експлуатацію і технічний стан транспортних засобів, зобов`язані:
- забезпечувати добір, підвищення кваліфікації та професійного рівня водіїв, здійснювати контроль за станом їх здоров`я і дотриманням режиму праці та відпочинку;
- забезпечувати належний технічний стан транспортних засобів та дотримання екологічних вимог їх експлуатації;
- не допускати до керування транспортними засобами осіб, які не мають права на керування транспортним засобом відповідної категорії, не пройшли у встановлений строк медичного огляду, перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції;
- не випускати на лінію транспортні засоби, технічний стан яких не відповідає нормативам з безпеки дорожнього руху та вимогам правил дорожнього руху, а також якщо вони не зареєстровані у встановленому порядку, переобладнані з порушенням вимог законодавства або не пройшли обов`язкового технічного контролю.
У силу приписів статті 14 Закону № 3353-XII учасники дорожнього руху серед іншого зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Відповідно до ст. 128 КУпАП, випуск на лінію ТЗ, технічний стан, обладнання або комплектність яких не відповідає вимогам правил і стандартів, що стосуються убезпечення дорожнього руху, технічної експлуатації, переобладнаних без відповідного погодження, не зареєстрованих у встановленому порядку, таких, що не пройшли обов`язкового технічного контролю або без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ (страхового сертифіката «Зелена картка»), без проходження щозмінного медичного огляду та контролю технічного стану, а також направлення в рейс одного водія при здійсненні пасажирських перевезень на автобусному маршруті протяжністю понад п`ятсот кілометрів - тягнуть за собою накладення штрафу на посадових осіб, відповідальних за технічний стан, обладнання, експлуатацію транспортних засобів, громадян - суб`єктів господарської діяльності в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою цієї статті, - тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб, відповідальних за технічний стан, обладнання, експлуатацію транспортних засобів, громадян - суб`єктів господарської діяльності в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Законодавство України про адміністративні правопорушення складається з Кодексу України про адміністративні правопорушення та інших законів України (частина 1 статті 2 КУпАП).
Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно зі ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Статтею 33 КУпАП передбачено, що стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь її вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.
Відповідно до ч.1 та 2 ст. 128 КУпАП випуск на лінію транспортних засобів, технічний стан, обладнання або комплектність яких не відповідає вимогам правил і стандартів, що стосуються убезпечення дорожнього руху, технічної експлуатації, переобладнаних без відповідного погодження, не зареєстрованих у встановленому порядку, таких, що не пройшли обов`язкового технічного контролю або без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), без проходження щозмінного медичного огляду та контролю технічного стану, а також направлення в рейс одного водія при здійсненні пасажирських перевезень на автобусному маршруті протяжністю понад п`ятсот кілометрів -
тягнуть за собою накладення штрафу на посадових осіб, відповідальних за технічний стан, обладнання, експлуатацію транспортних засобів, громадян - суб`єктів господарської діяльності в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою цієї статті, -
тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб, відповідальних за технічний стан, обладнання, експлуатацію транспортних засобів, громадян - суб`єктів господарської діяльності в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Згідно з частиною першою статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з п. 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Статтею 251 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи на підставі доказів, тобто будь-яких фактичних даних, які встановлюються, зокрема, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також іншими документами.
Відповідно до ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Статтею 74 КАС України визначено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Окрім того, відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України у цьому Кодексі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, орган військового управління, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Зі змісту спірної постанови встановлено, 04.12.2025 о 08:00:17, у місті Горішні Плавні по вулиці Миру, 10. ОСОБА_1 , будучи посадовою особою КП «Міськсвітло, відповідальною за експлуатаційне утримання, документацію та технічний стан здійснив випуск на лінію ТЗ ГАЗ 3309АП18-09 ДНЗ НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 , який переобладнав вищевказаний ТЗ з порушенням законодавства, чим порушив ст. 12 Закону України «Про дорожній рух». У пункті 7 цієї постанови «До постанови додаються» мається напис: «інші матеріали справи».
Колегія суддів наголошує, що апелянт, як державний орган, наділений повноваженнями щодо виявлення та притягнення винних осіб до адміністративної відповідальності, у своїй діяльності зобов`язаний керуватися виключно законом та діяти відповідно до нього.
Постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності є офіційним документом - рішенням суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, в якому, поміж іншого, має бути чітко зазначено опис обставин, установлених при розгляді справ та посилання на норму закону, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення, посилання на докази, якими він керувався при ухваленні відповідного рішення. Дотримання даних вимог має виключне значення для встановлення об`єктивної істини при оскарженні такої постанови у судовому порядку.
Так, дослідивши спірну постанову, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в графі 5 оскаржуваної постанови серії ЕНА №6277325 від 04.12.2025 поліцейським не зазначено відповідну частину ст. 12 ЗУ «Про дорожній рух», а посилання на саму статтю є неповним.
Більш того, поліцейський, посилаючись на переобладнання транспортного засобу ГАЗ 3309АП18-09ТЗ з порушенням законодавства, не вказує на жодну норму чинного законодавства, яку нібито порушив позивач та/або водій цього транспортного засобу.
Також зміст самої постанови не дає змоги встановити, що саме було переобладнано та яким чином.
Проаналізувавши наявні у матеріалах справи документи, колегія суддів дійшла висновку, що як порушення апелянтом кваліфіковано наявність заднього ряду сидінь.
З цього приводу колегія суддів зазначає, що позивачем наданий пакет документів, а саме: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, акт передачі автомобіля, рахунок-фактуру, витяг з Єдиного державного реєстру транспортних засобі, договору № 16/07-088 про закупівлю автопідіймача АП-18-09 з додатком до нього, керівництво з експлуатації (а.с. 6 - 14), відповідно до яких транспортний засіб ГАЗ 3309АП18-09ТЗ, який, зокрема має п`яти містну дубль кабіну.
Вказана характеристика транспортного засобу ГАЗ 3309АП18-09ТЗ підтверджується наданою апелянтом реєстраційною карткою ТЗ, в якій чітко зазначено «кількість місць з водієм» - «5», «примітки» - «дубль-кабіна».
Наданий відповідачем відеозапис з нагрудних камер поліцейський колегія суддів відхиляє як неналежний доказ з таких підстав. 
Статтею 251 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи на підставі доказів, тобто будь-яких фактичних даних, які встановлюються, зокрема, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також іншими документами.
Досліджена постанова серії ЕНА №6277325 від 04.12.2025 не містить жодних посилань на наявність у матеріалах справи про адміністративне правопорушення доказів, які б досліджувалися в ході розгляду цієї справи про адміністративне правопорушення. Вказані обставини підтверджуються графою 8 спірної постанови «До постанови додаються», в якій вказано: «інші матеріали справи». Колегія суддів наголошує на тому, що ДПП зобов`язано вказувати конкретні документи, на яких ґрунтується його рішення.
Відповідно до ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Статтею 74 КАС України визначено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Посилання відповідача на наявність відеозапису колегія суддів вважає помилковими, оскільки такий відеозапис не був покладений в основу спірної постанови, про що вказано вище.
Твердження апелянта про те, що позивач є суб`єктом правопорушення з огляду на те, що не повідомив зворотне при складанні спірної постанови не заслуговує на увагу, оскільки саме ДПП, до притягнення особи до відповідальності зобов`язаний встановити наявність усіх елементів складу адміністративного проступку та підтвердити їх належними та допустимими доказами.
Отже, апелянт, всупереч імперативного обов`язку встановлено, зокрема ч. 2 ст. 77 КАС України не надав жодного доказу як того, що позивач допустив будь-яке порушення чинного законодавства.
Кожна з цих підстав є достатньої та самостійною підставою для скасування спірної постанови як протиправної. 
Отже, ДПП не довело наявності інкримінованого позивачеві правопорушення.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність жодних доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 128 КУпАП.
Як наслідок постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 128 КУпАП підлягає скасуванню.
Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:
1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;
2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);
3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;
4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
З урахуванням наявності підстав для скасування спірної постанови, колегія суддів вважає за необхідне закрити справу про адміністративне правопорушення.
Стосовно доводів апелянта про те, що суди не наділені повноваженнями для визнання постанов ДПП протиправними, колегія суддів зазначає таке.
В мотивувальній частині рішення суду першої інстанції вказано таке: «позов підлягає задоволенню, зокрема, слід скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА №6277325 від 04.12.2025 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, за ч. 2 ст. 128 КУпАП закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.», однак у резолютивній частині рішення суду першої інстанції зроблено висновок про визнання протиправною та скасування постанови. 
Вказане, на думку колегії суддів є підставою для зміни резолютивної частини рішення суду першої інстанції.
Ухвалюючи це судове рішення колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вище зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші зазначені аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття цього судового рішення.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
З урахуванням викладеного та на підставі п. 4 ч. 1 ст. 317 КАСУ колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга ДПП підлягає частковому задоволенню, а резолютивна частина рішення суду першої інстанції зміні у частині способу задоволення позову.
Відповідно до ст. 139 КАС України підстави для перерозподілу судового збору відсутні.
Керуючись ст. 139, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції задовольнити частково.
Рішення Горішньоплавнівського міського суду Полтавської області від 02 лютого 2026 року по справі № 534/3479/25 змінити, виклавши абзаци другий та третій резолютивної частини у такій редакцій:
«Скасувати постанову серія ЕНА №6277325 від 04.12.2025 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, за ч. 2 ст. 128 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а справу - закрити.»
В іншій частині рішення Горішньоплавнівського міського суду Полтавської області від 02 лютого 2026 року по справі № 534/3479/25 - залишити без змін.. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 		Л.В. Любчич	
Судді	   	О.В. Присяжнюк   О.А. Спаскін