ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"03" лютого 2026 р. Справа№ 910/7352/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Михальської Ю.Б.
суддів: Мальченко А.О. 
Тищенко А.І. 

секретар судового засідання: Ніконенко Ю.А.
за участю представників: не з`явились, 

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейд Полтава»
на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 19.11.2025
у справі №910/7352/25 (суддя Чебикіна С.О.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейд Полтава»
до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю «Бренд Лізинг» 
2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестбуд», 
третя особа без самостійних вимог на предмет спору: Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва - Гненний Дмитро Анатолійович
про визнання права власності та зняття з арешту, -

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.11.2025 закрито провадження у справі №910/7352/25 у зв`язку з відмовою позивача від позову та повернуто Товариству з обмеженою відповідальністю «Трейд Полтава» з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору у розмірі 2 631,61 грн, сплаченого на підставі платіжної інструкції № 53569 від 11.06.2025 на суму 5 263,23 грн, оригінал якої знаходиться в матеріалах справи №910/7352/25.
17.11.2025 відповідачем-2 до Господарського суду міста Києва подано заяву про ухвалення додаткового рішення у справі, в якій останній просив суд стягнути з позивача 25 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
17.11.2025 позивачем до Господарського суду міста Києва подано клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу відповідача-2 з 25 000,00 грн до 5 000,00 грн.
Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 19.11.2025 у справі №910/7352/25 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестбуд» про ухвалення додаткового рішення у справі задоволено.
Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейд Полтава» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестбуд» 25 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Приймаючи додаткове рішення, суд зазначив, що закриття провадження у справі у зв`язку з відмовою позивача від позову є свідченням необґрунтованості дій позивача, який реалізуючи свої права на звернення з позовом до суду спричинив необхідність несення відповідачем витрат з метою організації свого захисту в межах відповідного судового провадження, однак у подальшому фактична необхідність цього була нівельована, знову ж таки, за наслідками диспозитивної реалізації позивачем своїх прав щодо відмови позивача від позову та закриття провадження у справі, на що, за будь-яких обставин, відповідач-2 не міг вплинути. Поведінка позивача розцінюється судом як необґрунтовані дії у розумінні частини 5 статті 130 Господарського процесуального кодексу України, а тому в даному випадку відповідач-2 наділений процесуальним правом на компенсацію судових витрат на підставі частини 5 статті 130 Господарського процесуального кодексу України.
На підставі поданих відповідачем-2 доказів, з огляду на наданий адвокатом обсяг послуг, суд дійшов висновку, що розмір заявлених відповідачем-2 витрат на правову (правничу) допомогу у сумі 25 000,00 грн відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, такі витрати співрозмірні з виконаною роботою у суді, а отже їх розмір є обґрунтованими, а їх стягнення з позивача не становитиме надмірний тягар для останнього, що узгоджується із принципом розподілу таких витрат.
Не погодившись із прийнятим судовим рішенням, 08.12.2025 через підсистему «Електронний суд» Товариство з обмеженою відповідальністю «Трейд Полтава» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить змінити додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 19.11.2025 у справі №910/7352/25, виклавши його резолютивну частину у наступній редакції: «Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестбуд» про ухвалення додаткового рішення у справі задовольнити частково. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейд Полтава» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестбуд» 5 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. У задоволенні інших вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестбуд» про ухвалення додаткового рішення у справі відмовити.».
Узагальнені доводи апеляційної скарги позивача зводяться до того, що судом першої інстанції не було встановлено обставини, які мають значення для правильного визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу та не надано оцінки наданим адвокатом послугам через призму їх співмірності до витраченого часу, необхідності та неминучості.
В акті надання послуг №69 від 13.11.2025 не зазначено обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, що позбавляє можливості визначити час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт та не відповідає положенням частин 3, 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України. Відсутність детального зазначення наданих послуг з розмежуванням вартості кожної послуги унеможливлює визначити та провести розподіл судових витрат відповідно до реально наданих послуг.
Справа не розглядалася судом по суті (у зв`язку з відмовою позивача від позову), однак відповідачем-2 заявлено витрати на правничу допомогу у розмірі, який був передбачений за правничу допомогу протягом усього розгляду справи у суді до моменту ухвалення рішення у справі. Оскільки позивач відмовився від заявленого позову, то для відповідачів настали такі самі наслідки, які б були і у випадку неподання такого позову. незалежно від послуг, які були надані відповідачу-2 адвокатом.
Суд проігнорував подане позивачем клопотання про зменшення розміру судових витрат.
Згідно з витягом із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.12.2025 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейд Полтава» на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 19.11.2025 у справі №910/7352/25 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Михальська Ю.Б., судді: Тищенко А.І., Мальченко А.О.
Судом установлено, що апеляційна скарга була подана скаржником безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.12.2025 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/7352/25; відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги до надходження матеріалів справи з Господарського суду міста Києва.
22.12.2025 матеріали справи №910/7352/25 надійшли до суду апеляційної інстанції та були передані судді-доповідачу.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.12.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейд Полтава» на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 19.11.2025 у справі №910/7352/25, призначено до розгляду на апеляційну скаргу на 03.02.2026.
30.12.2025 відповідач-2 подав через підсистему «Електронний суд» відзив на апеляційну скаргу з проханням залишити її без задоволення, а оскаржене додаткове рішення суду без змін.
Відповідач-2 у відзиві наголошує на тому, що між клієнтом та виконавцем у договорі про надання правничої допомоги погоджено фіксовану суму гонорару. Сума 25 000,00 грн не є завищеною, а перелік послуг, наданих у суді першої інстанції, є повним та достатнім на даній стадії розгляду справи. Підготовчі засідання у справі неодноразово відкладалися з ініціативи позивача, заявлення ним усного клопотання про залучення третіх осіб. Відповідачем-2 подано до суду ряд процесуальних документів, серед яких відзив та письмові заперечення щодо залучення третіх осіб, представник брав участь у судових засіданнях як у режимі відеоконференції, так і безпосередньо у залі суду. Ініційований спір має ознаки штучного з метою ухилення від сплати неповерненої частини авансу та задля приховання майна. Штучність спору підтверджена в аналогічних спорах між тими ж сторонами у справах №910/3178/25 та №910/13354/24.
У судове засідання, призначене на 03.02.2026, представники сторін не з`явились.
Представники відповідачів про причини неявки суд не повідомили, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені належним чином, що підтверджується довідками про доставку електронного документа (ухвали суду від 25.12.2025) до електронних кабінетів відповідачів у підсистемі «Електронний суд».
Представник позивача 02.02.2026 подав до суду через підсистему «Електронний суд» клопотання про відкладення розгляду справи, мотивоване технічною неможливістю представника з`явитися у судове засідання через екстремальну ситуацію, яка склалася у місті Києві.
Відповідно до частини 1 статті 216 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 202 цього Кодексу.
Колегія суддів, розглянувши вказане клопотання позивача про відкладення розгляду справи, ухвалила відмовити у його задоволенні з огляду на таке.
Згідно з частиною 2 статті 202 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема, у разі першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.
Відповідно до пункту 11 статті 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.
Поруч із цим, у силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 даної Конвенції (§66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).
Колегія суддів зазначає, що представник позивача у поданому 02.02.2026 клопотанні не конкретизує, які саме «екстремальні умови» та «технічні причини» не дають йому змоги з`явитися у судове засідання, а тому суд позбавлений можливості оцінити поважність неприбуття представника в судове засідання. При цьому, явка представників сторін у судове засідання суду апеляційної інстанції, призначене на 03.02.2026, обов`язковою не визнавалась, а в ухвалі Північного апеляційного господарського суду від 25.12.2025 судом було доведено до відома учасників судового процесу, що нез`явлення їх представників у судове засідання не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги.
З огляду на викладене, колегія суддів, враховуючи доказове наповнення матеріалів справи, те, що позиція позивача викладена в апеляційній скарзі, а представником у поданому клопотанні не зазначено причин, чому судове засідання не може бути здійснено за його відсутності, відмовляє у задоволенні клопотання позивача про відкладення розгляду справи.
Відповідно до частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про можливість розгляду апеляційної скарги без участі представників позивача та відповідачів.
У судовому засіданні 03.02.2026 суд оголосив вступну та резолютивну частини постанови.
У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм процесуального права при прийнятті додаткового рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, а оскаржене додаткове рішення місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін із таких підстав.
Частиною 1 статті 244 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Додаткове рішення або ухвала про відмову в прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені (частина 5 статті 244 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно зі статтею 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Отже, адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин, помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).
Практична реалізація цього принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
Зміст цієї норми може тлумачитися розширено, зокрема як те, що детальний опис робіт (наданих послуг) може міститися як в окремо оформленому документі, поданому стороною до суду, так і в інших наданих стороною доказах. Подання стороною доказів, що містять у собі детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, є таким, що відповідає положенням частин другої та третьої статті 126 та частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України, за змістом яких сторони мають подати суду докази в підтвердження факту понесення судових витрат на професійну правничу допомогу та їх розміру.
Аналогічні висновки наведені у постанові Верховного Суду від 19.11.2021 у справі №910/4317/21.
Водночас, за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28.11.2002 «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) за заявою №58442/00 щодо судових витрат, зазначено, що за статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення ЄСПЛ у справах «Ніколова проти Болгарії» та «Єчюс проти Литви», п.п. 79 і 112).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
Тобто, нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п.п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19).
У разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
Водночас, колегія суддів наголошує, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.12.2019 у справі №910/353/19.
Судом установлено, що 15.07.2025 відповідач-2 подав до суду першої інстанції повідомлення про понесені судові витрати, в якому наведено попередній орієнтовний розрахунок суми судових витрат відповідача-2 на професійну правничу допомогу в даній справі, розмір якого в суді першої інстанції становить 25 000,00 грн, та зазначив, що акт приймання-передачі понесених судових витрат на професійну правничу допомогу буде наданий суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду в порядку, передбаченому частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
12.11.2025 року позивачем подано до суду заяву про відмову від позову та клопотання про повернення з Державного бюджету України 50% судового збору, сплаченого при поданні позову.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.11.2025 закрито провадження у справі №910/7352/25 у зв`язку з відмовою позивача від позову та повернуто Товариству з обмеженою відповідальністю «Трейд Полтава» з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору у розмірі 2 631,61 грн, сплаченого на підставі платіжної інструкції № 53569 від 11.06.2025 на суму 5 263,23 грн, оригінал якої знаходиться в матеріалах справи №910/7352/25.
Після постановлення судом першої інстанції 12.11.2025 ухвали про закриття провадження у справі відповідач-2 17.11.2025, тобто у строк, встановлений частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просив суд стягнути з позивача на користь відповідача-2 витрати на професійну правничу допомогу у справі у розмірі 25 000,00 грн.
Відповідно до частини 5 статті 130 Господарського процесуального кодексу України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.
Суд зазначає, що закриття провадження у зв`язку з відмовою позивача від позову є свідченням необґрунтованості дій позивача, який реалізуючи свої права на звернення з позовом до суду спричинив необхідність понесення відповідачем-2 витрат з метою організації свого захисту в межах відповідного судового провадження, однак у подальшому фактична необхідність цього була нівельована, знову ж таки, за наслідками диспозитивної реалізації позивачем своїх прав щодо відмови позивача від позову та закриття провадження у справі, на що, за будь-яких обставин, відповідач-2 не міг вплинути.
Враховуючи, що понесені в межах даної справи витрати сторін могли б бути розподілені між сторонами за наслідками розгляду даної справи, однак така можливість залежить виключно від волі позивача (чого не відбулось), а тому є неприпустимим обмеження можливості отримання відповідачем-2 законного відшкодування понесених витрат волею іншої особи, за рахунок якої і підлягає компенсація таких витрат.
Таким чином, необґрунтованість дій позивача виражається у непослідовності дій останнього, а саме, звернення з позовом до суду, а в подальшому подання заяви про відмову від позову та закриття провадження у справі, що, по суті, є діями, які суперечать одна одній.
Таким чином, суд першої інстанції правомірно оцінив поведінку позивача як необґрунтовані дії у розумінні частини 5 статті 130 Господарського процесуального кодексу України.
Судом установлено, що на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції в сумі 25 000,00 грн відповідачем-2 надано у матеріали справи копії Договору про надання правової допомоги №06-11-2024 від 06.11.2024, Додаткову угоду №7 від 01.07.2025 до Договору, за якою вартість правової допомоги становить 25 000,00 грн, Акт наданих послуг №68 від 13.11.2025 на суму 25 000,00 грн, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Серія КВ №6207 від 27.09.2018, довіреності на представництво інтересів відповідача-2 адвокатом Костишевою В.Л.
Так, 06.11.2024 між Адвокатським об`єднанням «КОЛТ» (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестбуд» (клієнт) укладено договір №06-11-2024 про надання правової допомоги, відповідно до пунктів 1.1. та 1.2. якого виконавець зобов`язується надати, а клієнт прийняти та оплатити замовлену ним правову допомогу на умовах та в порядку, визначеному договором. Перелік правової допомоги, її обсяг, вартість та строки надання узгоджуються сторонами за окремими замовленнями клієнта, які погоджуються сторонами у додаткових угодах до договору.
Відповідно до пункту 4.1. Договору вартість правової допомоги за даним договором погоджується сторонами в додаткових угодах до даного договору. 
01.07.2025 між Адвокатським об`єднанням «КОЛТ» (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестбуд» (клієнт) укладено додаткову угоду №7 до договору №06-11-2024 про надання правової допомоги, відповідно до пункту 1 якої сторони домовились, що виконавець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених договором, надати, а клієнт прийняти та оплатити правову допомогу, надану виконавцем, пов`язану із представництвом інтересів клієнта під час розгляду судової справи №910/7352/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейд Полтава» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бренд Лізинг» та до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестбуд» про визнання права власності на майно та зняття арешту.
Відповідно до пункту 2.1. додаткової угоди на виконання п. 1 цієї додаткової угоди виконавець зобов`язаний представляти інтереси клієнта у суді першої інстанції, готувати всі необхідні процесуальні документи щодо захисту прав і інтересів клієнта.
Згідно з пунктом 2.2. додаткової угоди вартість правової допомоги, передбаченої пунктом 2.1. цієї додаткової угоди, становить 25 000,00 грн. Ці послуги виконавця оплачуються клієнтом шляхом переказу грошових коштів на рахунок виконавця упродовж 30 днів після ухвалення рішення судом першої інстанції.
Відповідно до наявного у матеріалах справи підписаного клієнтом та виконавцем акту наданих послуг №68 від 13.11.2025, виконавець надав клієнту правову допомогу відповідно до договору №06-11-2024 про надання правової допомоги від 06.11.2024 та додаткової угоди №7 від 01.07.2025 у розмірі 25 000,00 грн, а саме: виконання умов Договору про надання правової допомоги від 06.11.2024 №06-11-2024 та додаткової угоди №7 від 01.07.2025, правова допомога пов`язана з представництвом інтересів клієнта під час розгляду судової справи №910/7352/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейд Полтава» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бренд Лізинг» та до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестбуд» про визнання права власності на майно та зняття арешту, підготовкою всіх необхідних процесуальних документів щодо захисту прав та інтересів клієнта.
Отже, за наслідками розгляду справи №910/7352/25 об`єднанням було надано відповідачу-2 послуги з правничої (правової) допомоги в Господарському суді міста Києва на загальну суму 25 000,00 грн.
Вказаними документами підтверджується факт понесення відповідачем-2 витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції в сумі 25 000,00 грн.
При цьому, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України). 
Аналогічну правову позицію викладено в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, висновки якої враховуються судом згідно з частиною 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України.
Водночас, колегія суддів, враховуючи правову позицію, викладену у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18, від 16.11.2022 у справі №922/1964/21, зазначає, що для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат і, вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність.
Як уже наголошувалось, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на послуги адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
Так, 17.11.2025 позивачем до Господарського суду міста Києва подано клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу відповідача-2 з 25 000,00 грн до 5 000,00 грн, в якому позивач із посиланням на приписи статей 126, 129 Господарського процесуального кодексу України зазначив, що розмір витрат на професійну правничу допомогу у даній справі у розмірі 25 000,00 грн є нерозумним, вочевидь завищеним, неспівмірним зі складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг і часом, витраченим адвокатом на виконання робіт.
Позивач зазначив, що в акті надання послуг №68 від 13.11.2025 не зазначено обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, кількість витраченого адвокатом часу на надання конкретної послуги, що позбавляє можливості визначити час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт та не відповідає положенням частин 3, 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України. Відповідачем-2 у справі було подано лише три процесуальні документи, а саме відзив на позовну заяву (який також містив у собі заяву про участь у судових засіданнях у режимі відеоконференції), повідомлення про понесені судові витрати у вигляді правничої допомоги, заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу. За доводами позивача відзив на позовну заяву не об`ємний за змістом, тотожний поданим в інших справах №910/13027/24, №910/13028/24, №910/3178/25, а тому не потребував особливої складності правового аналізу; підготовка заяви про участь у судових засіданнях у режимі відеоконференції не є обов`язковою та неминучою; включення витрат на подання повідомлення про понесені судові витрати у вигляді правничої допомоги та заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу не підлягають відшкодуванню, оскільки їх подання є лише дією, спрямованою на реалізацію стороною свого права на стягнення витрат на правничу допомогу; у справі було призначено лише чотири підготовчі засідання (16.07.2025, 30.07.2025, 13.10.2025, 12.11.2025), при цьому судове засідання 12.11.2025 не відбулося у зв`язку з поданням позивачем заяви про відмову від позову, а інші судові засідання не були тривалими.
Позивач наголошує, що справа не розглядалася судом по суті (у зв`язку з відмовою позивача від позову), однак відповідачем-2 заявлено витрати на правничу допомогу у розмірі, який був передбачений за правничу допомогу протягом усього розгляду справи у суді до моменту ухвалення рішення у справі. Оскільки позивач відмовився від заявленого позову, то для відповідачів настали такі самі наслідки, які б були і у випадку неподання такого позову, незалежно від послуг, які були надані відповідачу-2 адвокатом.
Аналогічні доводи викладені позивачем в апеляційній скарзі.
Оцінюючи вказані доводи, колегія суддів зазначає таке.
Щодо змісту наданих адвокатом відповідача-2 послуг та викладених скаржником із цього приводу в апеляційній скарзі доводів.
Велика Палата Верховного Суду в пунктах 139-147 своєї постанови від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 зазначила, що частина третя статті 126 Господарського процесуального кодексу України визначає, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Оцінюючи зміст зазначених приписів, Велика Палата Верховного Суду виснує, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.
Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару).
Правомірне очікування стороною відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.
Велика Палата Верховного Суду також зауважує, що частина третя статті 126 Господарського процесуального кодексу України конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним.
Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складових принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис.
Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.
Колегія суддів зазначає, що сторони у додатковій угоді №7 до Договору погодили фіксований розмір гонорару адвоката (25 000,00 грн), а тому відповідач-2 не зобов`язаний вказувати фактичну кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту.
Із урахуванням зазначеного, суд відхиляє заперечення позивача стосовного того, що сума та зазначення назви послуги в акті №68 від 13.11.2025 є надмірно завищеною та необґрунтованою, оскільки не містить конкретного переліку послуг та витраченого часу на її надання.
Водночас, дослідивши матеріали справи, судом установлено, що адвокатом відповідача-2 під час розгляду справи судом першої інстанції подано до суду ряд процесуальних документів, зокрема, відзив на позовну заяву із заявленим у ньому клопотанням про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції та письмові заперечення щодо залучення до участі у справі третіх осіб.
Посилання скаржника на те, що поданий відзив є тотожним до поданих представником ТОВ «Інвестбуд» відзивів у справах №910/13354/24, №910/13027/24. №910/13028/24, №910/3178/25, а тому не потребував значної затрати адвокатом часу на його підготовку, судом до уваги не приймаються, оскільки скаржником такі обставин не доведені (до заяви про зменшення розміру судових витрат та до апеляційної скарги не долучені копії відповідних відзивів в інших господарських справах, з яких суд міг дійти такого висновку).
У даній справі Господарським судом міста Києва було проведено шість судових засідань (16.07.2025, 30.07.2025, 10.09.2025, 29.09.2025, 13.10.2025, 12.11.2025), а не чотири, як вказує скаржник.
Представник відповідача-2 брала участь у п`яти судових засіданнях: 30.07.2025, 10.09.2025, 13.10.2025, 12.11.2025 в режимі відеоконференції та 29.09.2025 у залі суду.
Зазначення скаржником в апеляційній скарзі про те, що судове засідання 12.11.2025 не відбулося у зв`язку з тим, що позивачем було подано заяву про відмову позову, не відповідає дійсності.
У матеріалах справи міститься протокол судового засідання від 12.11.2025, за результатами якого судом було постановлено ухвалу про закриття провадження у справі. Неявка представника позивача у дане судове засідання не означає, що таке судове засідання не проводилося.
Доводи апеляційної скарги позивача про те, що оскільки він відмовився від заявленого позову, то для відповідачів настали такі самі наслідки, які б були і у випадку неподання такого позову, судом відхиляються, адже у разі неподання позову відповідач-2 не повинен був би звертатися за професійною правничою допомогою задля захисту своїх інтересів від заявленого позивачем у даній справі позову.
Таким чином, керуючись положеннями частини 5 статті 130 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, дослідивши матеріали справи та оцінюючи надані відповідачем-2 до заяви про ухвалення додаткового судового рішення докази, вважає їх розмір обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням предмету позову, значення справи для сторін, підстав не присуджувати відповідачу-2, який поніс витрати на професійну правову допомогу внаслідок необґрунтованих дій позивача, всі його витрати на професійну правову допомогу судом не встановлено.
Невідповідності заявленої до стягнення відповідачем-2 суми (25 000,00 грн) критеріям співмірності та дійсної необхідності судом апеляційної інстанції не встановлено, заявлена відповідачем-2 сума є розумним розміром витрат позивача на послуги адвоката в даній справі.
Доводи позивача щодо безпідставності стягнення з нього витрат відповідача-2 на професійну правничу допомогу, покладені в обґрунтування його апеляційної скарги, є безпідставними та спростовуються наведеними вище обставинами. 
Відповідно до частин 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Згідно з частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. 
Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.
Доводи апеляційної скарги позивача не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для зміни чи скасування додаткового рішення місцевого господарського суду. 
Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає додаткове рішення суду у даній справі обґрунтованим, прийнятим з додержанням норм процесуального права та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейд Полтава» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає. 

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейд Полтава» на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 19.11.2025 у справі №910/7352/25 залишити без задоволення.
Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 19.11.2025 у справі №910/7352/25 залишити без змін.
Матеріали справи №910/7352/25 повернути до місцевого господарського суду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 02.03.2026.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська 

Судді А.О. Мальченко

А.І. Тищенко