ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4479/26 Справа № 210/5377/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Сільченко В.Є. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2026 року м. Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Бондар Я.М.
суддів - Зубакової В.П., Остапенко В.О.
сторони:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 
розглянувши у спрощеному позовному провадженні , у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу представника відповідача адвоката Примакова Костянтина Олексійовича на рішення Металургійного районного суду міста Кривого Рогу від 30 грудня 2025 року, яке ухвалено суддею Сільченком В.Є. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області (дата складання повного судового рішення – 30.12.2025), -
ВСТАНОВИВ
В серпні 2025 року позивачка ОСОБА_1 , звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів.
В обґрунтування заявлених вимог зазначала, що від фактичних шлюбних відносин у сторін є спільний син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відносини з ОСОБА_2 припинили з серпня 2018 року, мешкають окремо один від одного, ніяких відносин не підтримують, у кожного своє власне життя. 
У зв`язку з тим, що допомоги на утримання сина відповідач добровільно не надавав, 26.06.2019 року позивачка подала до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області заяву про видачу судового наказу про стягнення з нього аліментів, яка судом була задоволена.
Рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10.12.2020 року позивачці призначено розмір аліментів на утримання сина у розмірі 1/8 частки від усіх видів заробітку ОСОБА_2 щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для осіб відповідного віку. 
Однак, вказаних коштів не вистачає для забезпечення дитини всім необхідним, що стало підставою для звернення до суду.
У зв`язку зі змінами у стані здоров`я сина з шестимісячного віку, йому було надано статус дитини з інвалідністю віком до 18 років. Відповідно до медичного висновку №2593 про дитину з інвалідністю віком до 18 років КП «ДБКЛПД» ДОР від 18.12.2024 року дитині встановлено підгрупу «А» строком на 2 роки. Вказана підгрупа захворювання передбачає необхідність перебування дитини під постійним наглядом позивачки, що позбавляє останню влаштуватись на роботу. 
Захворювання спільної дитини потребує постійних консультацій та роботи з фахівцями різного профілю: логопед, дефектолог, фізичний терапевт, поведінковий психолог, дитячий психіатр, проходження реабілітації та лікування. В період часу з 18.09.2024 року по теперішній час син проходить корекційно-логопедичні платні заняття тричі на тиждень на регулярній основі у корекційного педагога/логопеда ОСОБА_4 ..
Давид відвідує басейн та платно займається індивідуально з тренером в СК «КБ-75». В період часу з 09.06.2025 року по 14.06.2025 року син проходив курс реабілітації у ТОВ «Кактус Клуб», що знаходиться у м. Львів, де з ним займалися логопед-дефектолог, фізичний терапевт, поведінковий психолог.
Перебування в іншому місті потребувало додаткових витрат, пов`язаних з проїздом, орендою житла та харчування. Позивачкою було придбано путівку для перебування ОСОБА_5 в період часу з 04.08.2025 року по 10.08.2025 року в інклюзивному таборі для дітей з індивідуальними особливими потребами в м. Львів. Метою вказаного інтенсиву є розвиток комунікацій з дітьми. Вартість вказаного інтенсиву 10000,00 грн.
В період часу з 14.07.2025 року по 01.08.2025 року Давид проходив реабілітацію в КП «Криворізький центр медичної реабілітації та паліативної допомоги дітям» ДОР. Захворювання ОСОБА_5 потребує постійного контролю його поведінки, лікування, проходження занять, навчання, що дає йому змогу адаптуватись в середовищі. За період з січня 2025 року по червень 2025 року станом на 31.07.2025 року основним видом доходу позивачки є соціальні виплати та аліменти. Однак, вказаних коштів не вистачає на лікування, консультації лікарів та утримання сина, крім тих заходів, які вживає позивачка для лікування сина, вона витрачає кошти на придбання йому одягу, ліків, організацію йому дозвілля, придбання речей першої необхідності.
Відповідач приймає участь у додаткових витратах на їх сина. Однак, ця допомога не носить регулярний характер, а тому позивачка звертається до суду з метою врегулювання питання щодо збільшення розміру аліментів в судовому порядку.
Тому, позивачка просить суд збільшити розмір аліментів, що підлягають стягненню з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на її користь на підставі рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10.12.2020 року по цивільній справі №210/1118/20 на утримання сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 1/8 частки до частки його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, з дня набрання рішення законної сили і до досягнення сином повноліття. 
Рішенням Металургійного районного суду міста Кривого Рогу від 30 грудня 2025 року позов задоволено частково.
Збільшено розмір аліментів, що підлягають стягненню з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , на підставі рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10.12.2020 року по цивільній справі №210/1118/20 на утримання сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 1/8 до 1/6 частки його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, з дня набрання рішення законної сили і до досягнення сином повноліття.
Решту позовних вимог залишено без задоволення.
Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок)..
Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник відповідача адвокат Примаков К.О. апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Скарга мотивована тим, що, окрім аліментів на утримання спільного сина сторін– ОСОБА_6 відповідач має ще трьох неповнолітніх дітей, на утримання яких на користь їх матерів стягнуто також аліменти. Після зміни розміру аліментів за оскарженим рішенням загальна частка від усіх видів заробітку доходу відповідача перевищуватиме . Обставини, якими, якими позивачка обґрунтовує свої позовні вимоги можуть бути розглянуті в межах справо про стягнення додаткових витрат на дитину, а не шляхом збільшення раніше визначеного розміру аліментів.
Відзиву на апеляційну скаргу не подано.
За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Згідно зі ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що з часу стягнення аліментів змінились потреби дитини, спільний син сторін потребує додаткових витрат за станом здоров`я, а саме проходження реабілітаційних курсів, відвідування логопедів, дефектологів, фізичних терапевтів, поведінкових психологів, різного роду корекцій для покращення комунікативних навичок тощо, а зміна розміру аліментів на рівні 1/6 частини доходів відповідача відповідає вимогам законодавства, є необхідним та достатнім для гармонійного розвитку дитини. 
Колегія суддів не може в повній мірі погодитися з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають спільну дитину – ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 5).
Рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10.12.2020 року зменшено розмір аліментів, які стягнуті судовим наказом Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 03.09.2019 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 до 1/8 частини від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для осіб відповідного віку.
В матеріалах справи міститься медична документація на ОСОБА_3 , з якої вбачається, що останній є дитиною з інвалідністю та встановлено підгрупу «А» (а.с. 8-14).
Враховуючи стан дитину та постійний догляд за дитиною, позивачка позбавлена можливості працювати.
За період з січня 2025 року по червень 2025 року ОСОБА_1 отримала єдиний дохід – соціальні виплати (а.с. 43).
З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_7 за станом здоров`я потребує додаткових витрат, а саме проходження реабілітаційних курсів, відвідування логопедів, дефектологів, фізичних терапевтів, поведінкових психологів, різного роду корекцій для покращення комунікативних навичок та стимуляції когнітивних здібностей (а.с. 27-70).
Відповідач перебуває на військовій службі з 21.04.2022 року по теперішній час (а.с. 71).
Судом першої інстанції не взято до уваги та не відображено в рішенні суду, що відповідач ОСОБА_2 є батьком чотирьох дітей від різних жінок та має перед ними аліментні обов`язки.
Так, окрім сина ОСОБА_5 , відповідач має сина ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_5 , розмір аліментів на якого суду визначений рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10.12.2020 року в розмірі 1/8 частки від усіх видів заробітку, доходу відповідача але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку (стягувач ОСОБА_9 ).
Крім того, відповідач має дочку ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_6 , аліменти на утримання якої визначено з нього на користь матері дитини ОСОБА_11 в розмірі 1/8 частки від усіх видів заробітку, доходу відповідача але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку за рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10.12.2020 року
Також відповідач має сина ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_7 , аліменти на утримання якого також визначено з нього на користь матері дитини ОСОБА_11 в розмірі 1/8 частки від усіх видів заробітку, доходу відповідача але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку за рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10.12.2020 року.
Отже, до ухвалення оскарженого рішення в даній справі, на кожного з чотирьох дітей відповідача було присуджено до стягнення по 1/8 частці від усіх видів заробітку, доходу відповідача але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку за судовими рішеннями.
Згідно з ч.2 ст.27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).
Відповідно до ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1997 року, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 XII 78912 та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько, або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків / рішення від 7 грудня 2006 року у справі «HUNT v. UKRAINE», № 31111/04, § 54).
Відповідно до ч.3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Статтею 184 СК України визначено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.
За правилами ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Частиною першою статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Верховний Суд при вирішенні спорів про зміну способу та розміру аліментів неодноразово наголошував на тому, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу їх присудження не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися.
Відповідно до статті 192 Сімейного кодексу України (далі СК) розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.06.2021 (справа 643/11949/19, провадження № 61-2698св21) суд дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).
Таким чином, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів.
У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.
У пунктах 17, 23 постанови № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.
Відповідно до частини другої статті 182 СК, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років з 01 січня 2025 року становить 2563 гривні, від 6 до 18 років - 3196 гривень.
Згідно з частиною другою статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.
Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (частина третя статті 51 Конституції України).
Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.
Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.
Обґрунтовуючи позовні вимоги про зміну способу стягнення аліментів з метою їх збільшення, позивачка вказувала на збільшення витрат на утримання дитини, у зв`язку зі станом здоров`я сина, якому визначено інвалідність з дитинства та він потребує додаткових витрат на реабілітацію та підтримку.
Статтею 185 СК України визначено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.
Аналіз вищевказаних положень законодавства дає підстави для висновку, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові витрати. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.
Дані положення стосуються особливих обставин, приблизний перелік яких встановлено ст. 185 СК України. До таких особливих обставин законодавство відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат у зв`язку із розвитком у неї певних здібностей, або ж через хворобу, яка потребує постійного систематичного лікування, а відтак й залучення додаткових коштів.
Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення.
З такими вимогами позивачка до суду в даній справі не зверталася, але не позбавлена такого права. Проте інших підстав для збільшення розміру раніше визначеного розміру аліментів на утримання сина ОСОБА_5 в своєму позові не навела, про наявність інших утриманців відповідача у позові не зазначила, а суд першої інстанції не врахував, що збільшення розміру аліментів цьому стягувачу призведе до перевищення частки від заробітку доходу платника аліментів. 
За таких обставин, колегія суддів погоджується з вимогами апеляційної скарги, і вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог.
На підставі викладеного та керуючись ст. 255, 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України,
П О С Т А Н О В И В
Апеляційну скаргу представника відповідача адвоката Примакова Костянтина Олексійовича задовольнити.
Рішення Металургійного районного суду міста Кривого Рогу від 30 грудня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.
Повне судове рішення складено 05 березня 2026 року.

Головуючий
Судді