ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2026 року	Львів	Справа № 300/223/24 пров. № А/857/7379/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді Курильця А.Р., 
суддів Качмара В.Я., Онишкевича Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17 січня 2025 року в справі № 300/223/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,-

суддя в 1-й інстанції – Скільський І.І.,
час ухвалення рішення – 17 січня 2025 року,
місце ухвалення рішення – м.Івано-Франківськ,
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернулася в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, в якому просила:
визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві від 29.12.2023 № 40400/03-16 щодо відмови у переведенні позивачки на пенсію державного службовця у відповідності до інформації зазначеної в довідках про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, виданих Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 26.12.2023 р. №175 та від 26.12.2023 р. №176; 
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області перевести позивачку з 26.12.2023 на пенсію державного службовця у відповідності до інформації зазначеної в довідках про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, виданих Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 26.12.2023 №175 та від 26.12.2023 №176. 

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17 січня 2025 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосуванням норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про задоволення адміністративного позову.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що право на призначення (переведення) пенсії державного службовця до ст.37 Закону України № 3723-XII від 16.12.1993р. «Про державну службу» мають жінки, а саме: державні службовці та особи, за наявності не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців; державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом (01 травня 2016 року), займали посади державної служби (працювали на посадах державних службовців), та мають не менш як 10 років стажу на посадах державної служби у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців та на час досягнення віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» працювали на посадах державних службовців; особи, які на день набрання чинності цим Законом (01 травня 2016 року), мали не менш як 20 років стажу на посадах державної служби, у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення віку, встановленого ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; державні службовці та особи, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз.1 ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а саме: за наявності страхового стажу 30 років; особи, яким не призначали пенсію відповідно до Закону України № 3723-XII від 16.12.1993р. «Про державну службу» до набрання чинності Законом України № 889 VIII від 10.12.2015р. «Про державну службу» за умови наявності достатнього страхового стажу, стажу державної служби та досягнення певного віку.
Вказує, що позивачці з 19.07.2017 р. призначено пенсію за віком відповідно до Закону України “Про державну службу” №889-VIII від 10 грудня 2015 року. Слід зазначити, що після призначення позивачці з 19.06.2017 р. пенсії державного службовця, яка їй не виплачувалася, вона продовжувала працювати на посаді державної служби до 25.12.2023 р. включно. Страховий стаж позивачки станом на 26.12.2023 р. (дата припинення державної служби) становив 48 років та 22 дні, з яких страховий стаж державної служби становить - 29 років 4 місяці та 29 днів, в тому числі на 01.05.2016 - 21 рік 9 місяців та 4 дні. Як видно з матеріалів справи, позивачка повністю відповідає вищезазначеним критеріям так як вона станом на 01.05.2016 р. працювала на державній службі; мала більше 20 років стажу на посадах державної служби; не отримувала пенсію за Законом №3723 до набрання чинності Законом №889-VIII, тобто до 01.05.2016.
Таким чином, на дату набрання чинності Законом України № 889-VIII від 10.12.2015р. «Про державну службу» (01 травня 2016 року) позивачка мала понад 20 років стажу державної служби. На дату звернення позивачки до відповідача із заявою про переведення на інший вид пенсії, їй виповнилося 65 років.
Колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу в порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст. 311 КАС України.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами, ОСОБА_1 з 19.06.2017перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, як особа якій призначено пенсію за віком відповідно до Закону України “Про державну службу” №889-VІІвід 10.12.2015, а з 01.03.2022 переведена на пенсію за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
26.12.2023 ОСОБА_1 звернулася до пенсійного органу із заявою про переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України “Про державну службу” з урахуванням довідок про складові заробітної плати за №175, та за № 176 від 26.12.2023.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві від 29.12.2023 №926160819393 відмовлено позивачу у здійсненні перерахунку пенсії згідно Закону України “Про державну службу” з урахуванням довідок про складові заробітної плати за №175, та за № 176 від 26.12.2023, оскільки пенсію державного службовця їй було призначено згідно Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-УІ1І з 19.06.2017, і її пенсію вже було обчислено відповідно до Порядку №622 (а.с.27).
Позивач, вважаючи відмову відповідача протиправною та такою, що порушує її право на належне пенсійне забезпечення, через уповноваженого представника звернулася до суду з метою захисту своїх прав.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з таких підстав.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості й в інших випадках, передбачених законом.
За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
До 1 травня 2016 року умови пенсійного забезпечення державних службовців визначалися Законом № 3723-XII.
Відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-XII пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
На час виникнення спірних відносин, принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначалися Законом № 889-VIII.
При цьому, відповідно до пункту 2 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII з 1 травня 2016 року втратив чинність Закон № 3723-XII, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.
Суд констатує, що право на призначення пенсії на підставі статті 37 Закону № 3723-XII як спеціального закону (lex specialis) збережено для осіб, визначених у пунктах 10, 12 Розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII.
Аналіз наведених норм права свідчить про те, що особам, визначеним у пунктах 10, 12 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII надано право вибору, на підставі якого закону їм має бути призначена пенсія.
Подібних висновків щодо застосування зазначених норм матеріального права дійшов Верховний Суд у рішенні від 04 квітня 2018 року у зразковій справі № 822/524/18, а також у постановах від 01 грудня 2020 року у справі № 466/6057/17, від 16 грудня 2021 року у справі № 538/804/17, від 22 червня 2021 року у справі № 308/67/17, від 29 вересня 2022 року у справі № 234/6967/17 та від 29 листопада 2022 року у справі № 431/991/17.
Таким чином право на пенсію державного службовця за змістом частини першої статті 37 Закону № 3723-XII мали особи, які: а) досягли певного віку; б) мають передбачений законодавством страховий стаж; в) мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
За наведеного правового регулювання, обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII після 01 травня 2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою статті 37 Закону № 3723-XII і Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.
Тобто, за наявності у особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 15 грудня 2020 року у справі № 560/2398/19.
Дійсно, ні Прикінцеві та перехідні положення Закону № 889-VIII, а ні стаття 37 Закону № 3723-XII не містять обмеження щодо неможливості призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII особам, яким до 01.05.2016 (дата набрання чинності Закону № 889-VIII) призначалась пенсія відповідно до Закону № 3723-XII.
Аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду від 25 травня 2023 року в справі № 580/3805/22.
Законом № 1058-IV визначені принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Відповідно до частини першої статті 9 Закону № 1058-IV в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Згідно з частиною третьою статті 45 Закону № 1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший у пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду України.
Відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством України пенсійного віку, за наявності загального трудового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років. Зазначеним особам призначаються пенсії в розмірі 80 відсотків суми їх посадового (чинного) окладу з урахуванням надбавок, передбачених цим Законом, без обмеження граничного розміру пенсії.
Згідно з пунктом 13 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV у разі якщо особі призначено пенсію відповідно до законів України "Про державну службу", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про прокуратуру", "Про статус народного депутата України", "Про наукову і науково-технічну діяльність", її виплата продовжується до переведення за бажанням особи на пенсію на інших підставах або за бажанням особи поновлюється у розмірі, який було встановлено до переведення.
Матеріалами справи стверджується, що ОСОБА_1 з 19.07.2017 призначено пенсію за віком відповідно до Закону України “Про державну службу”. Зазначена обставина визнається сторонами.
Отже позивачка реалізувала своє право на призначення пенсії за віком державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII та Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII в 2017 році.
Таким чином, первинно звернувшись до органу Пенсійного фонду з заявою про призначення пенсії за віком, позивачка використала право на призначення пенсії в солідарній системі за нормами статті 37 Закону № 3723-XII.
Надалі, з 01 березня 2022 року позивачку переведено з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про державну службу», на пенсію за віком, призначену за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Так, 26.12.2023 позивач звернулася до пенсійного органу із заявою, у якій просила перевести її на пенсію за віком за Законом №889-VIII, шляхом нового її призначення.
Як вже зазначалось вище, пункти 10 і 12 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України № 889-VIII зберігають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-XII.
Іншими словами, розділ XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України № 889-VIII не встановлює іншого виду пенсії, а зберігає механізм призначення пенсійної виплати за нормами Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-XII, який вже втратив чинність.
Тобто позивачка просить пенсійний орган повторно призначити їй пенсію за віком державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII, право на яку реалізувала ОСОБА_1 , ще в 2017 році.
При цьому позивачка додала нові довідки про складові заробітної для призначення пенсії державного службовця, які видані Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 26.12.2023 р. №175 та від 26.12.2023 р. №176.
Колегія суддів зазначає, що право на вибір особою одного з видів пенсії, передбачених статтею 9 Закону № 1058-IV, не передбачає можливості переходу з одного виду пенсії на аналогічний, вже призначений вид пенсії, шляхом здійснення нового «призначення» цієї ж пенсії. 
Суд апеляційної інстанції зауважує, що в практиці застосування пенсійного законодавства не існує поняття другого, третього, подальшого або іншого призначення пенсії.
Кожна наступна зміна виду пенсії є переведенням або переходом з одного виду пенсії на інший, а не новим її призначенням чи перерахунком. Перерахунок пенсії, за своїм змістом є зміною розміру одного і того ж виду пенсії, у зв`язку із зміною показника, що був базою для визначення розміру пенсії (заробітної плати, грошового забезпечення тощо), чи з інших підстав, передбачених чинним законодавством.
Законним діями відповідача спростовуються помилкові очікування позивачки на призначення, а не поновлення пенсії, оскільки повторне призначення одного і того виду пенсії (за віком) чинним законодавством не передбачено.
В даному контексті варто зазначити, що пунктом 13 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV передбачено, що у разі якщо особі призначено пенсію відповідно до законів України, зокрема "Про державну службу", її виплата продовжується до переведення за бажанням особи на пенсію на інших підставах або за бажанням особи поновлюється у розмірі, який було встановлено до переведення.
Тобто позивачка має право на поновлення пенсійної виплати призначеної відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII, однак у розмірі, який було встановлено до переведення, яке відбулося 01.03.2022 року. 
При цьому варто зазначити, що ОСОБА_1 не просила поновити пенсію призначену відповідно до Закону України "Про державну службу", а наполягала на новому її призначенні і обрахунку, з використанням механізму пунктів 10, 12 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України № 889-VIII . 
Відтак підстав для зобов`язання органу ПФУ в поновленні пенсійної виплати встановленої до переведення немає.
Колегія суддів відхиляє посилання на дослівне трактування висновків Верховного Суду, які наведені в постанові від 25 травня 2023 року в справі № 580/3805/22, оскільки фактичні обставини тієї справи та справи, що розглядається є відмінними. У справі № 580/3805/22 позивачу первинно призначено пенсію державного службовця по інвалідності за Законом № 3723-XII, згодом переведено на пенсію по віку згідно Закону № 1058-IV і надалі позивач звернувся за призначення пенсії державного службовця по віку за ст. 37 Закону № 3723-XII, з врахуванням пунктів 10 і 12 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України № 889-VIII. 
У справі, що розглядається позивачці було призначено пенсію по віку державного службовця за ст. 37 Закону № 3723-XII, згодом переведено на пенсію по віку згідно Закону № 1058-IV, і надалі остання просить повторно призначити таку ж пенсію (по віку державного службовця за ст. 37 Закону № 3723-XII).

На противагу цьому, релевантною до спірних правовідносин є постанова Верховного Суду від 19 березня 2025 року в справі №300/936/23, у які суд касаційної інстанції розглянув питання права осіб, які бажають перейти з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону № 1058-IV, на пенсію відповідно до статті 37 Закону 3723-XII, яка їм вже призначалась до цього, на перерахунок цієї пенсії на підставі нових довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця за посадою, з якої ці особи вийшли на пенсію.
Верховний Суд зазначив, що як Закон № 889-VІІІ, так і Закон № 1058-IV не передбачають підстав (умов) для перерахунку пенсії державного службовця у зв`язку зі збільшенням розміру заробітної плати працюючих службовців. Не передбачає таких підстав і стаття 37 Закону № 3723-ХІІ.
Враховуючи пряму дію закону в часі, до правовідносин щодо перерахунку пенсій застосовується законодавство, чинне на час, коли здійснюється перерахунок, а не те, яке діяло на час призначення пенсії.

Більше того, Верховний Суд в постанові від 25 липня 2025 року в справі №140/5363/24, з огляду на приписи статті 37 Закону №3723-ХІІ, положення розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII, статті 90 цього ж Закону, дійшов висновку, що чинне законодавство України не передбачає можливості повторного призначення пенсії державного службовця, яка вже була призначена раніше, а також не встановлює правового механізму її перерахунку у зв`язку зі зміною (збільшенням) складових заробітної плати. 
Визнання підпункту 1 пункту 2 розділу XI Закону №889-VIII таким, що не відповідає Конституції України (рішення Конституційного Суду України від 23 грудня 2022 року №?3-р/2022), не надає особі безпосереднього права на перерахунок пенсії без наявності відповідного законодавчого врегулювання механізму такого перерахунку. До моменту внесення Верховною Радою України відповідних змін, якими буде унормовано порядок реалізації цього права, вимоги про переведення особи на пенсію державного службовця та її перерахунок не можуть вважатися обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.
Враховуючи наведене вище, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Керуючись ст.ст.308,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17 січня 2025 року в справі № 300/223/24 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	А. Р. Курилець 	
судді	 	В. Я. Качмар 	
 	 	Т. В. Онишкевич  	
Повне судове рішення складено 25 березня 2026 року.