ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
19 лютого 2026 року справа №200/6162/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Гайдара А.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 листопада 2025 року у справі № 200/6162/25 (головуючий І інстанції Кравченко Т.О.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі – відповідач, ГУ ПФУ в Донецькій області), в якому позивач просив: визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Донецькій області щодо здійснення з 01 березня 2025 року та з 01 червня 2025 року нарахування та виплати ОСОБА_1 пенсії за вислугу років (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) з обмеженням її максимальним (фіксованим) розміром; зобов`язати ГУ ПФУ в Донецькій області здійснити з 01 березня 2025 року та з 01 червня 2025 року нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) без обмеження її максимальним (фіксованим) розміром, з урахуванням фактично виплачених сум.
В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Донецькій області як отримувач пенсії за вислугу років, яка йому призначена на підставі Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” (далі – Закон № 2262) з 01 травня 2021 року.
Позивач вказував на те, що в червні 2023 року на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 березня 2023 року у справі № 200/5285/22 відповідач провів перерахунок пенсії з 01 травня 2021 року без обмеження її максимальним розміром.
З 01 червня 2024 року, у зв`язку із зміною групи інвалідності позивача, ГУ ПФУ в Донецькій області провело перерахунок пенсії, обмеживши її максимальним розміром.
З 01 березня 2025 року ГУ ПФУ в Донецькій області провело перерахунок пенсії відповідно до ст. 64 Закону № 2262 та пп. 1 п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 25 лютого 2025 року № 209 “Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році” (далі – Постанова КМУ № 209), так саме обмеживши її максимальним розміром.
Позивач доводить, що при перерахунку пенсії з 01 березня 2025 року відповідач обмежив пенсію максимальним розміром, не врахувавши висновки суду щодо відсутності законодавчих підстав для такого обмеження.
Позивач наголошував на тому, що в рішенні суду у справі № 200/5285/22 не визначені конкретний розмір пенсії, яку слід виплачувати без обмеження максимальним розміром, чи строк виплати пенсії без обмеження максимальним розміром, у тому числі після її підвищення в порядку і на умовах, установлених чинним законодавством.
24 лютого 2025 року Донецький окружний адміністративний суд ухвалив рішення у справі № 200/8930/24, яким зобов`язав ГУ ПФУ в Донецькій області здійснити позивачеві нарахування та виплату пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням фактично виплачених сум, з 01 червня 2024 року та з 01 грудня 2024 року.
В травні 2025 року на виконання рішення суду у справі № 200/8930/24 відповідач провів перерахунок пенсії з 01 червня 2024 року та з 01 грудня 2024 року. Після цього перерахунку з 01 червня 2025 року розмір пенсії складає 27 116,58 грн; доплата за період з 01 червня 2024 року по 31 травня 2025 року становить 31 120,68 грн. 
Проаналізувавши розрахунок на доплату, позивач дійшов висновку, що в період з 01 березня 2025 року по 31 травня 2025 року щомісяця підлягала виплаті пенсія у розмірі 27 116,58 грн, що відповідає загальному розміру призначеної пенсії (з надбавками); з 01 червня 2025 року розмір пенсії (з надбавками) складає 28 991,58 грн, з урахуванням максимального розміру пенсії – 27 116,58 грн.
Відтак, позивач вважає, що всупереч висновкам щодо відсутності законодавчих підстав для обмеження пенсії максимальним розміром, викладеним в рішенні суду у справі № 200/8930/24, яке є обов`язковими для відповідача при подальших перерахунках, ГУ ПФУ в Донецькій області з 01 березня 2025 року та з 01 червня 2025 року на заміну раніше установленого обмеження пенсії максимальним розміром – 24 405,14 грн, зафіксованого на дату виконання рішення суду у справі № 200/5285/22, застосувало чергове обмеження пенсії новим максимальним розміром – 27 116,58 грн, зафіксованим на 01 грудня 2024 року, тобто на дату, з якої рішенням суду у справі № 200/8930/24 зобов`язано здійснити нарахування та виплату пенсії без обмеження її максимальним розміром.
При цьому рішенням суду у справі № 200/8930/24 не визначені конкретний розмір пенсії, яку слід виплачувати без обмеження максимальним розміром, чи строк виплати пенсії без обмеження максимальним розміром, у тому числі після її підвищення в порядку і на умовах, установлених законодавством.
Отже, після перерахунку пенсії з 01 березня 2025 року відповідно до ст. 64 Закону № 2262 та пп. 1 п. 2 Постанови КМУ № 209 та з 01 червня 2025 року – на виконання рішення суду у справі № 200/8930/24, відповідач вчергове протиправно обмежив пенсію максимальним розміром – 27 116,58 грн, зафіксованим на 01 грудня 2024 року, без урахування висновків суду, викладених в рішеннях у справах № 200/5285/22 та № 200/8930/24.
Вважаючи дії ГУ ПФУ в Донецькій області, які полягали в обмеженні пенсії максимальним розміром з 01 березня 2025 року та з 01 червня 2025 року, протиправними і такими, що порушують соціальні гарантії, взяті на себе державою відповідно до Конституції України, та право власності в розумінні практики Європейського Суду з прав людини, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Зазначив, що рішенням Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016 (далі – Рішення КСУ № 7-рп/2016) визнано такими, що не відповідають Конституції України, положення ч. 7 ст. 43 Закону № 2262, які втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто з 20 грудня 2016 року.
Рішенням Другого сенату Конституційного Суду України від 12 жовтня 2022 року № 7-р(II)/2022 (далі – Рішення КСУ № 7-р(ІІ)/2022) визнано такими, що не відповідають Конституції України, приписи ст. 2 Закону України від 08 липня 2011 року № 3668-VІ “Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи” (далі – Закон № 3668), що поширюють свою дію на Закон № 2262, які втратили чинність через шість місяців з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто з 12 квітня 2023 року.
Отже, на час виникнення спірних правовідносин ні Закон № 2262, ні Закон № 3668 не містили норм щодо обмеження максимальним розміром пенсій, призначених на підставі Закону № 2262.
Незважаючи на це, відповідач продовжує застосовувати правове регулювання, визнане неконституційним, що є прямим порушенням приписів ч. 2 ст. 19 Конституції України.
Також позивач наголошує на тому, що рішення суду у справі № 200/8930/24 має преюдиційний характер; висновки суду, наведені в цьому рішенні, є обов`язковими для відповідача, в тому числі при подальших перерахунках.
Позивач вважає, що відповідач не має права під час наступних перерахунків застосовувати обмеження пенсії максимальним розміром з тих самих підстав, яким вже надана оцінка рішенням суду, що набрало законної сили, тобто вчиняти ті ж самі дії, які вже визнані судом протиправними. Виплата пенсії без обмеження максимальним розміром має продовжуватися до внесення змін до законодавства, яким керувався суд при ухваленні відповідного рішення.
При цьому, як на час перерахунку пенсії з 01 березня 2025 року відповідно до Постанови КМУ № 209, так і на час перерахунку пенсії в травні 2025 року на виконання рішення суду у справі № 200/8930/24, в законодавстві не відбулися зміни, які б надавали пенсійному органу правові підстави для обмеження пенсії максимальним розміром.
Позивач доводить, що його право на нарахування та виплату пенсії без обмеження максимальним розміром вже захищене таким, що набрало законної сили, рішенням суду, а тому перерахована пенсії не може бути обмежена максимальним розміром з тих самих підстав.
Закон № 2262, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, не уповноважує пенсійний орган на власний розсуд визначати підстави, умови та максимальний розмір для обмеження пенсії.
Також позивач зауважив, що в пп. 1 п. 2 Постанови КМУ № 209 відсутні застереження про підвищення розміру пенсії “у межах максимального розміру пенсії, визначеного законом”.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 12 листопада 2025 року у справі № 200/6162/25 позов задоволено, внаслідок чого визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, які полягали в нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 пенсії за вислугу років з 01 березня 2025 року та з 01 червня 2025 року з обмеженням максимальним розміром. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії за вислугу років з 01 березня 2025 року та з 01 червня 2025 року без обмеження максимальним розміром, з урахуванням фактично виплачених сум.
Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено практично ті самі доводи якими обґрунтовано відзив на позовну заяву. 
Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.
Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що встановлено на підставі паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .
З 19 жовтня 2007 року місце проживання позивача зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчать відомості, внесені до паспорта.
Позивач взятий на облік як внутрішньо переміщена особа, що підтверджено довідкою від 16 жовтня 2024 року № 6113-5003490830.
Його фактичне місце проживання після переміщення: АДРЕСА_2 .
Як свідчить витяг з Єдиного державного реєстру ветеранів № 20250227-00010464 від 27 лютого 2025 року, з 06 липня 2015 року ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій, з 16 жовтня 2024 року – є особою з інвалідністю другої групи внаслідок війни.
В період з 02 липня 2021 року по 31 липня 2024 року позивач мав статус особи з інвалідністю внаслідок війни третьої групи, що підтверджено посвідченнями серії НОМЕР_3 та № НОМЕР_4 , виданими Департаментом соціального захисту населення Маріупольської міської ради 27 липня 2021 року і 05 липня 2022 року відповідно.
З 01 серпня 2024 року за результатами повторного огляду ОСОБА_1 встановлена інвалідність другої групи внаслідок захворювання, одержаного під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпечення її проведення, про що свідчить довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ № 731291 від 25 вересня 2024 року.
Позивач є особою з інвалідністю другої групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни – осіб з інвалідністю внаслідок війни, що підтверджено посвідченням серії НОМЕР_3 , виданим Департаментом соціального захисту населення Маріупольської міської ради 16 жовтня 2024 року.
Відповідач – Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (ідентифікаційний код 13486010) зареєстроване як юридична особа; є суб`єктом владних повноважень та адміністративним органом.
ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Донецькій області.
З 01 травня 2021 року позивачеві призначена пенсія за вислугу років на підставі Закону № 2262, що підтверджено пенсійними посвідченнями серії НОМЕР_5 та серії НОМЕР_6 , виданими Пенсійним фондом України 10 травня 2023 року і 20 листопада 2024 року відповідно та матеріалами пенсійної справи № 0513020163 (НПУ).
Як свідчить протокол за пенсійною справою № 0513020163 (НПУ) від 01 травня 2021 року, при призначенні пенсії ГУ ПФУ в Донецькій області виходило з такого:
вид пенсії – за вислугу років;
дата звернення – 21 травня 2021 року;
умови призначення – вислуга років – 41 (календарна 25,9), у розмірі 70% грошового забезпечення;
військове звання – підполковник поліції;
посада – заступник начальника відділу розкриття злочинів проти власності та незаконних заволодінь транспортними засобами управління карного розшуку ГУ НПУ;
дата і причина звільнення – 30 квітня 2021 року, ст. 77, п. 2 на підставі пп. 2, 3 ч. 1 ст. 77 Закону України “Про Національну поліцію”;
грошове забезпечення для обчислення пенсії:
- посадовий оклад – 3 000,00 грн;
- оклад за військове звання – 2 200,00 грн;
- процентна надбавка за вислугу років 50% – 2 600,00 грн;
- середньомісячна сума додаткових видів грошового забезпечення за 24 місяці, у тому числі особи, які працюють в умовах режимних обмежень 15%, надбавка за специфічні умови проходження служби, премія – 12 384,70 грн;
в тому числі сума грошового забезпечення для обчислення пенсії – 20 184,70 грн;
основний розмір пенсії: 70% грошового забезпечення (вислуга років 41) у розмірі – 14 129,29 грн;
вид підвищення або надбавка до пенсії:
учасник АТО, учасник бойових дій (ст. 6) – 442,25 грн;
учасник бойових дій – 40,00 грн;
непрацездатна дитина віком до 18 років, ст. 16 п. “а” – 884,50 грн;
непрацездатна дитина віком до 18 років, ст. 16 п. “а” – 884,50 грн;
всього призначено – 16 380,54 грн;
призначено згідно з Законом № 2262 загальний розмір пенсії за справою щомісячно в сумі – 16 380,54 грн з 01 травня 2021 року по 31 серпня 2026 року.
В подальшому згідно з протоколом за пенсійною справою № 0513020163 (НГУ) від 04 червня 2021 року пенсія перерахована, виходячи з такого:
вид пенсії – за вислугу років;
[…]
грошове забезпечення для обчислення пенсії:
- посадовий оклад – 3 000,00 грн;
- оклад за військове звання – 2 200,00 грн;
- процентна надбавка за вислугу років 50% – 2 600,00 грн;
- середньомісячна сума додаткових видів грошового забезпечення за 24 місяці, в тому числі особи, які працюють в умовах режимних обмежень, 15%, надбавка за специфічні умови проходження служби 60%, премія – 11 386,81 грн;
в тому числі сума грошового забезпечення для обчислення пенсії – 19 186,81 грн;
основний розмір пенсії: 70% грошового забезпечення (вислуга років 41) в розмірі – 13 430,77 грн;
вид підвищення або надбавка до пенсії:
учасник АТО, учасник бойових дій (ст. 6) – 442,25 грн;
учасник бойових дій – 40,00 грн;
непрацездатна дитина віком до 18 років, ст. 16 п. “а” – 884,50 грн;
непрацездатна дитина віком до 18 років, ст. 16 п. “а” – 884,50 грн;
всього призначено – 15 682,02 грн;
призначено згідно з Законом № 2262 загальний розмір пенсії за справою щомісячно в сумі 15 682,02 грн з 01 травня 2021 року по 31 липня 2025 року.
В листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до ГУ ПФУ в Донецькій області про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії.
22 грудня 2021 року Донецький окружний адміністративний суд ухвалив рішення у справі № 200/15394/21, яким позов задовольнив, а саме:
- визнав протиправним та скасував рішення ГУ ПФУ в Донецькій області № 524 від 24 вересня 2021 року про відмову в перерахунку пенсії за вислугу років ОСОБА_1 ;
- зобов`язав ГУ ПФУ в Донецькій області здійснити перерахунок та виплату пенсії за вислугу років ОСОБА_1 з 01 травня 2021 року відповідно до ст. ст. 51, 63 Закону № 2262, з урахуванням до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється пенсія, індексації згідно з додатковою довідкою Головного управління Національної поліції в Донецькій області (далі – ГУНП в Донецькій області) від 08 вересня 2021 року № 1238.
Під час розгляду справи № 200/15394/21 суд встановив такі фактичні обставини, що знайшли відображення в рішенні від 22 грудня 2021 року:
“21 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії та надав наступні документи: довідку від 08 вересня 2021 року № 1238 про нараховану та виплачену індексацію грошового забезпечення ГУНП в Донецькій області.
Відповідач рішенням від 24 вересня 2021 року № 524 відмовив у перерахунку пенсії. В обґрунтування відмови зазначив, що види грошового забезпечення, які враховуються при обчисленні пенсій, визначено ст. 43 Закону № 2262. Порядком № 45 зазначено, що пенсії обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою і військовим званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення та премій. Цей перелік грошового забезпечення є вичерпним та не містить сум індексації.
Відповідно до довідки ГУНП в Донецькій області від 08 вересня 2021 року № 1238 вбачається, що ОСОБА_2 нарахована індексація з травня 2019 року по квітень 2021 року.”.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 грудня 2021 року набрало законної сили на підставі постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 09 серпня 2022 року.
ГУ ПФУ в Донецькій області провело перерахунок пенсії позивача з 01 травня 2021 року на виконання рішення суду у справі № 200/15394/21; внаслідок цього перерахунку пенсія обмежена максимальним розміром.
В грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до ГУ ПФУ в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною і зобов`язання вчинити певні дії.
03 березня 2023 року Донецький окружний адміністративний суд ухвалив рішення у справі № 200/5285/22, яким позов задовольнив, а саме:
- визнав протиправними дії ГУ ПФУ в Донецькій області щодо обмеження пенсії ОСОБА_1 її максимальним розміром з 01 травня 2021 року;
- зобов`язав ГУ ПФУ в Донецькій області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 без обмеження її максимальним розміром з 01 травня 2021 року, та виплатити різницю недоотриманої пенсії, з урахуванням виплачених сум, починаючи з 01 травня 2021 року.
Під час розгляду справи № 200/5285/22 суд встановив такі фактичні обставини, що знайшли відображення в рішенні від 03 березня 2023 року:
“Відповідно до протоколу від 24 листопада 2022 року встановлено, що позивачу всього призначено пенсію в розмірі 22 819,34 грн, призначено згідно з Законом № 2262 загальний розмір пенсії за справою щомісячно в сумі 20 270,00 грн з 01 травня 2021 року по 31 липня 2024 року.
Згідно протоколу про перерахунок пенсії від 01 жовтня 2022 року встановлено, що позивачу проведено перерахунок пенсії та нарахована пенсія ОСОБА_1 з усіма доплатами в розмірі 22 819,34 грн, з рахуванням максимального розміру пенсії до виплата призначена пенсія в розмірі 20 270 грн.
Відповідно до протоколу від 05 січня 2023 року встановлено, що позивачу всього призначено пенсію в розмірі 22 905,14 грн, призначено згідно з Законом № 2262 загальний розмір пенсії за справою щомісячно в сумі 20 930 грн з 01 травня 2021 року по 31 липня 2024 року.
Не погоджуючись з розрахунком пенсії, ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в Донецькій області із заявою про необхідність зняти обмеження з моменту призначення і період поточної виплати пенсії та провести перерахунок пенсії з 01 травня 2021 року без обмеження її розміру.
Листом від 21 грудня 2022 року за № 18211-16280/Б-02/8-0500/22 ГУ ПФУ в Донецькій області повідомило позивача, що на виконання рішення суду по справі № 200/15394/21, ГУ ПФУ в Донецькій області в вересні 2022 року проведено перерахунок пенсії з 01 травня 2021 року згідно додаткової довідки про розмір грошового забезпечення від 08 вересня 2021 року № 1238. Загальний розмір пенсії після перерахунку складає 22 905,14 грн. Відповідно до ч. 7 ст. 43 Закону № 2262 максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Отже, до виплати підлягає сума пенсії 20 930,00 грн. ”.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 березня 2023 року набрало законної сили на підставі постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2023 року.
На виконання рішення суду у справі № 200/5285/22 ГУ ПФУ в Донецькій області провело перерахунок пенсії.
Так, згідно з протоколом за пенсійною справою № 0513020163 (НПУ) від 03 липня 2023 року пенсія ОСОБА_1 перерахована, виходячи з такого:
вид пенсії – за вислугу років;
грошове забезпечення для обчислення пенсії:
- посадовий оклад – 3 000,00 грн;
- оклад за військове звання – 2 200,00 грн;
- процентна надбавка за вислугу років 50% – 2 600,00 грн;
- середньомісячна сума додаткових видів грошового забезпечення за 24 місяці, у тому числі особи, які працюють в умовах режимних обмежень, 15%, надбавка за специфічні умови проходження служби 60%, премія – 12 384,70 грн;
в тому числі сума грошового забезпечення для обчислення пенсії – 20 184,70 грн;
основний розмір пенсії: 70% грошового забезпечення (вислуга років 41) у розмірі – 14 129,29 грн;
з урахуванням індексації – 18 101,92 грн;
з урахуванням доплати – 21 634,24 грн;
в тому числі збільшення основного розміру пенсії (25%) від суми 14 129,29 грн – 3 532,32 грн;
індексація базового ОСНП 2022 (17 661,61*0,140) – 2 472,63 грн;
індексація базового ОСНП 2023 (20 134,24*0,197) – 1 500,00 грн;
вид підвищення або надбавка до пенсії:
особа з інвалідністю внаслідок війни третьої групи/при виконанні обов`язків військової служби, особа з інвалідністю внаслідок війни третьої групи (ст. 7) – 627,90 грн;
особи з інвалідністю внаслідок війни третьої групи/при виконанні обов`язків військової служби – 50,00 грн;
непрацездатна дитина віком до 18 років, ст. 16 п. “а” – 1 046,50 грн;
непрацездатна дитина віком до 18 років, ст. 16 п. “а” – 1 046,50 грн;
щомісячна доплата до 100 грн індексації 01 березня 2023 року – 0,00 грн;
всього призначено – 24 405,14 грн;
призначено згідно з Законом № 2262 загальний розмір пенсії за справою щомісячно в сумі 24 405,14 грн з 01 травня 2021 року по 31 липня 2024 року.
У відповідь на звернення позивача від 29 червня 2023 року № ВЕБ-05001-Ф-С-23-145643 листом від 03 липня 2023 року № 12180-12955/Б-02/8-0500/23 ГУ ПФУ в Донецькій області повідомило е, що рішення суду у справі № 200/5285/22 виконано в повному обсязі в межах функціональних повноважень та чинного законодавства; за цим рішенням в червні 2023 року проведено перерахунок пенсії з 01 травня 2021 року без обмеження її максимальним розміром; з липня 2023 року розмір пенсії складає 24 405,14 грн; доплата до пенсії за період з 01 липня 2021 року по 30 червня 2023 року становить 56 351,96 грн і буде виплачена на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України, після затвердження відповідних бюджетних призначень.
Як свідчить протокол за пенсійною справою № 0513020163 (НПУ) від 01 грудня 2024 року пенсія позивача обчислена таким чином:
вид пенсії – за вислугу років;
грошове забезпечення для обчислення пенсії:
- посадовий оклад – 3 000,00 грн;
- оклад за військове звання – 2 200,00 грн;
- процентна надбавка за вислугу років 50% – 2 600,00 грн;
- середньомісячна сума додаткових видів грошового забезпечення за 24 місяці, у тому числі особи, які працюють в умовах режимних обмежень, 15%, надбавка за специфічні умови проходження служби, премія – 12 384,70 грн;
в тому числі сума грошового забезпечення для обчислення пенсії – 20 184,70 грн;
основний розмір пенсії: 70% грошового забезпечення (вислуга років 41) у розмірі – 14 129,29 грн;
з урахуванням індексації – 19 008,94 грн;
з урахуванням доплати – 23 761,18 грн;
в тому числі збільшення основного розміру пенсії (25%) від суми 19 008,94 грн – 4 752,24 грн;
індексація базового ОСНП 2022 (14 129,29*0,1400) (за рішенням суду) – 1 978,10 грн;
індексація базового ОСНП 2023 (16 107,39*0,1970) (за рішенням суду) – 1 500,00 грн;
індексація базового ОСНП 2024 (17 607,39*0,0796) – 1 401,55 грн;
вид підвищення або надбавка до пенсії:
особа з інвалідністю другої групи/при виконанні обов`язків військової служби, особа з інвалідністю другої групи (ст. 7) – 944,40 грн;
особа з інвалідністю другої групи/при виконанні обов`язків військової служби – 50,00 грн;
непрацездатна дитина віком до 18 років – 1 180,50 грн;
непрацездатна дитина віком до 18 років – 1 180,50 грн;
щомісячна доплата до 100 грн індексації 01 березня 2024 року – 0,00 грн;
всього призначено – 27 166,58 грн;
призначено згідно з Законом № 2262 загальний розмір пенсії за справою щомісячно в сумі – 24 405,14 грн;
з 01 травня 2021 року по 31 липня 2025 року.
В грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до ГУ ПФУ в Донецькій області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії.
24 лютого 2025 року Донецький окружний адміністративний суд ухвалив рішення у справі № 200/8930/24, яким позов задовольнив, а саме:
- визнав протиправними дії ГУ ПФУ в Донецькій області щодо здійснення з 01 червня 2024 року та з 01 грудня 2024 року нарахування та виплати ОСОБА_1 пенсії за вислугу років (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) з обмеженням її максимальним розміром;
- зобов`язав ГУ ПФУ в Донецькій області здійснити з 01 червня 2024 року та з 01 грудня 2024 року нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням фактично виплачених сум.
Під час розгляду справи № 200/8930/24 суд встановив такі фактичні обставини, що знайшли відображення в рішенні від 24 лютого 2025 року:
“У червні 2023 року на виконання рішення суду у справі № 200/5285/22, Головним управлінням ПФУ здійснено перерахунок пенсії за вислугу років з 01 травня 2021 року без обмеження її максимальним розміром, що підтверджується листом ГУ ПФУ від 03 липня 2023 року № 12180-12955/Б-02/8-0500/23.
Згідно зазначеного листа ГУ ПФУ від 03 липня 2023 року № 12180-12955/Б-02/8-0500/23 та долученої до нього виписки з Протоколу за пенсійною справою – 0513020163 (НПУ) від 03 липня 2023 року, з липня 2023 року загальний розмір пенсії позивача складав 24 405,14 грн.
З 01 березня 2024 року відповідно до ст. 64 Закону № 2262, пп. 1 п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2023 року № 185 “Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році” Головним управлінням ПФУ в Донецькій області проведено перерахунок пенсії за вислугу років для забезпечення її індексації.
Відповідно до витягу з Перерахунку пенсії за пенсійною справою № 0513020163 – НПУ, з 01 березня 2024 року загальний розмір пенсії за вислугу років (з надбавками) складав 26 253,54 грн.
У травні 2024 року на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 лютого 2024 року у справі № 200/7191/23, залишеного без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 02 травня 2024 року, Головним управлінням ПФУ здійснено перерахунок пенсії за вислугу років з 01 березня 2023 року з індексацією згідно з постановами Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2022 року № 118 та від 24 лютого 2023 року № 168 основного розміру пенсії без урахування збільшення на 25 відсотків, передбаченого п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2011 року № 1381 “Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення”; здійснено нарахування та виплату з 01 березня 2023 року відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2011 року № 1381 “Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення” (у редакції Постанови КМ № 118 від 16 лютого 2022 року) зі збільшенням на 25 відсотків основного розміру пенсії за вислугу років, обчисленого з урахуванням індексації основного розміру пенсії передбаченої п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2022 року № 118 “Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році” та постанови Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2023 року № 168 “Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році”, що підтверджується листом ГУ ПФУ від 24 травня 2024 року № 13549-12019/Б-02/8-0500/24. При цьому, у листі від 24 травня 2024 року № 13549-12019/Б-02/8-0500/24 Головним управлінням ПФУ було зазначено, що з червня 2024 року розмір пенсійної виплати складатиме 24 405,14 грн, що пенсійну справу переглянуто в частині пенсійної виплати та приведено у відповідність та що пенсійна виплата здійснюється у розмірі, визначеним відповідно до рішення суду у справі № 200/5285/22. Водночас, відповідно до долученого до цього листа витягу з перерахунку пенсії за пенсійною справою № 0513020163 – НПУ з 01 червня 2024 року підсумок пенсії (з надбавками) становить 26 628,54 грн, з урахуванням максимального розміру пенсії – 24 405,14 грн.
Головне управління ПФУ листом від 04 липня 2024 року № 17454-14656/Б-02/8-0500/24 додатково повідомило, що на виконання рішення суду у справі № 200/5285/22, в червні 2023 року проведено перерахунок пенсії з 01 липня 2021 року без обмеження її максимальним розміром. З липня 2023 року загальний розмір пенсії складає 24 405,14 грн. На виконання рішення суду, яким зобов`язано провести перерахунок пенсії без обмеження максимальним розміром, пенсія (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) встановлюється без обмеження її максимального розміру станом на дату, з якої судом зобов`язано здійснити такий перерахунок.
Отже, на виконання рішення суду пенсію встановлено без обмеження її максимальним розміром на 01 липня 2021 року та з урахуванням вимог Закону № 3668 її розмір не переглядається до того часу, коли розмір пенсії відповідатиме максимальному розміру пенсії відповідно до законодавства.
З 01 березня 2024 року проведено перерахунок пенсії в автоматичному режимі відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2024 року № 185 “Про індексацію пенсійних і соціальних виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році”.
Після проведення перерахунку пенсії в автоматичному режимі пенсія за період з 01 березня 2024 року по 31 травня 2024 року виплачувалась у розмірі 26 253,54 грн.
В травні 2024 року після проведення масового перерахунку в автоматичному режимі відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2011 року № 1381 “Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення” пенсійну справу приведено у відповідність.
З 01 червня 2024 року розмір пенсійної виплати складає 24 405,14 грн.
Водночас, відповідно до долученої до цього листа ГУ ПФУ від 04 липня 2024 року № 17454-14656/Б-02/8-0500/24 виписки з Протоколу за пенсійною справою № 0513020163 (НПУ) від 03 липня 2024 року розмір призначеної пенсії (з надбавками) становить 26 880,48 грн, з урахуванням максимального розміру пенсії – 24 405,14 грн.
Також, у листі від 15 жовтня 2024 року № 28218-26756/Б-02/8-0500/24 Головне управління ПФУ вказало, що рішенням суду у справі № 200/7191/23, на Головне управління не покладено зобов`язань щодо виплати пенсії гр. ОСОБА_1 без обмеження її максимальним розміром, а розмір пенсії склав 24 405,14 грн, оскільки його обмежено максимальним розміром, встановленим на виконання рішення суду у справі № 200/5285/22.
У вересні 2024 року за результатами повторного медичного огляду, з причини захворювань, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпечення її проведення, позивачу було встановлено інвалідність внаслідок війни ІІ групи, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 25 вересня 2024 року серії 12 ААГ № 731291, посвідченням особи з інвалідністю внаслідок війни від 27 липня 2021 року серії НОМЕР_3 з вкладенням від 16 жовтня 2024 року та пенсійним посвідченням від 20 листопада 2024 року серії НОМЕР_6 .
У зв`язку із зміною групи інвалідності, на підставі поданої заяви від 17 жовтня 2024 року Головним управлінням ПФУ в Донецькій області проведено перерахунок пенсії за вислугу років.
Відповідно до виписки з Протоколу за пенсійною справою № 0513020163 (НПУ) від 01 грудня 2024 року, розмір призначеної пенсії (з надбавками) становить 27 116,58 грн, з урахуванням максимального розміру пенсії – 24 405,14 грн.
Позивач не погоджується з твердженнями відповідача про відсутність правових підстав для перерахунку пенсії та вважає обмеження його пенсії максимальним розміром порушенням його конституційних прав.”.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 24 лютого 2025 року набрало законної сили на підставі постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2025 року.
Згідно з розпорядженням про перерахунок пенсії за пенсійною справою № 0513020163-НПУ пенсія за вислугу років ОСОБА_1 перерахована з 01 березня 2025 року із сум грошового забезпечення:
- посадовий оклад – 3 000,00 грн;
- оклад за військове звання – 2 200,00 грн;
- процентна надбавка за вислугу років 50% – 2 600,00 грн;
- середньомісячна сума додаткових видів грошового забезпечення за 24 місяці, у тому числі особи, які працюють в умовах режимних обмежень, 15%, надбавка за специфічні умови проходження служби, премія – 12 384,70 грн;
всього – 20 184,70 грн;
в тому числі сума грошового забезпечення для обчислення пенсії – 20 184,70 грн;
основний розмір пенсії: 70% грошового забезпечення (вислуга років 41) у розмірі – 14 129,29 грн;
з урахуванням індексації – 20 508,94 грн;
з урахуванням доплати – 24 910,79 грн;
базовий розмір пенсії (20 184,70*70%) – 14 129,29 грн;
індексація базового ОСНП 2022 (14 129,29*0,1400) (за рішенням суду) – 1 978,10 грн;
індексація базового ОСНП 2023 (16 107,39*0,1970) (за рішенням суду) – 1 500,00 грн;
індексація базового ОСНП 2024 (17 607,39*0,0796) – 1 401,55 грн;
індексація базового ОСНП 2025 (19 008,94*0,1150) – 1 500,00 грн;
в тому числі збільшення основного розміру пенсії (25%) від суми 20 508,84 грн (за рішення суду) – 4 401,85 грн;
вид підвищення або надбавка до пенсії:
особа з інвалідністю другої групи/при виконанні обов`язків військової служби, особа з інвалідністю другої групи (ст. 7) – 944,40 грн;
особа з інвалідністю другої групи/при виконанні обов`язків військової служби – 50,00 грн;
непрацездатна дитина віком до 18 років, ст. 16 п. “а” – 1 180,50 грн;
непрацездатна дитина віком до 18 років, ст. 16 п. “а” – 1 180,50 грн;
щомісячна доплата до 100 грн індексації 01 березня 2025 року – 0,00 грн;
підсумок пенсії (з надбавками) – 28 266,19 грн;
з урахуванням максимального розміру пенсії – 24 405,14 грн;
підсумок пенсії – 24 405,14 грн;
підстава перерахунку: ДБУ 2025 року + індексація з березня 2025 року;
з 01 березня 2025 року – 24 405,14 грн;
строк закінчення виплати пенсії: 31 серпня 2026 року;
період перерахунку з 01 березня 2025 року.
Отже, внаслідок перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 01 березня 2025 року у зв`язку з індексацією підсумок пенсії (з надбавками) склав 28 266,19 грн, а пенсійний орган обмежив пенсію максимальним розміром – 24 405,14 грн.
На виконання рішення суду у справі № 200/8930/24 ГУ ПФУ в Донецькій області провело перерахунок пенсії позивача.
Так, згідно з розпорядженням про перерахунок пенсії за пенсійною справою № 0513020163-НПУ пенсія за вислугу років ОСОБА_1 перерахована з 01 червня 2025 року із сум грошового забезпечення:
- посадовий оклад – 3 000,00 грн;
- оклад за військове звання – 2 200,00 грн;
- процентна надбавка за вислугу років 50% – 2 600,00 грн;
- середньомісячна сума додаткових видів грошового забезпечення за 24 місяці, у тому числі особи, які працюють в умовах режимних обмежень, 15%, надбавка за специфічні умови проходження служби, премія – 12 384,70 грн;
всього – 20 184,70 грн;
в тому числі сума грошового забезпечення для обчислення пенсії – 20 184,70 грн;
основний розмір пенсії: 70% грошового забезпечення (вислуга років 41) у розмірі – 14 129,29 грн;
з урахуванням індексації – 20 508,94 грн;
з урахування доплати – 25 636,18 грн;
базовий розмір пенсії (20 184,70*70%) – 14 129,29 грн;
індексація базового ОСНП 2022 (14 129,29*0,1400) – 1 978,10 грн;
індексація базового ОСНП 2023 (16 107,39*0,1970) – 1 500,00 грн;
індексація базового ОСНП 2024 (17 607,39*0,0796) – 1 401,55 грн;
індексація базового ОСНП 2025 (19 008,94*0,1150) – 1 500,00 грн;
в тому числі збільшення основного розміру пенсії (25%) від суми 20 508,94 грн – 5 127,24 грн;
вид підвищення або надбавка до пенсії:
особа з інвалідністю другої групи/при виконанні обов`язків військової служби, особи з інвалідністю другої групи (ст. 7) – 944,40 грн;
особа з інвалідністю другої групи/при виконанні обов`язків військової служби – 50,00 грн;
непрацездатна дитина віком до 18 років, ст. 16 п. “а” – 1 180,50 грн;
непрацездатна дитина віком до 18 років, ст. 16 п. “а” – 1 180,50 грн;
щомісячна доплата до 100 грн індексації 01 березня 2024 року – 0,00 грн;
підсумок пенсії (з надбавками) – 28 991,58 грн;
з урахуванням максимального розміру пенсії – 27 116,58 грн;
підсумок пенсії – 27 116,58 грн;
підстава перерахунку: рішення суду;
з 01 червня 2025 року – 27 116,58 грн.
Крім того, на виконання рішення суду у справі № 200/8930/24 ГУ ПФУ в Донецькій області здійснило розрахунок на доплату (виплату, утримання) пенсії за пенсійною справою № 0513020163 за період з червня 2024 року по травень 2025 року включно на загальну суму 31 120,68 грн, із розрахунку:
червень 2024 року – підлягало виплаті – 26 880,48 грн; фактично виплачено – 24 405,14 грн; сума доплати – 2 475,34 грн;
липень 2024 року – підлягало виплаті – 26 880,48 грн, фактично виплачено – 24 405,14 грн; сума доплати – 2 475,34 грн;
серпень 2024 року – підлягло виплаті – 26 880,48 грн, фактично виплачено – 24 405,14 грн; сума доплати – 2 475,34 грн;
вересень 2024 року – підлягало виплаті – 26 880,48 грн; фактично виплачено – 24 405,14 грн; сума доплати – 2 475,34 грн;
жовтень 2024 року – підлягало виплаті – 26 880,48 грн; фактично виплачено – 24 405,14 грн; сума доплати – 2 475,34 грн;
листопад 2024 року – підлягало виплаті – 26 880,48 грн; фактично виплачено – 24 405,14 грн; сума доплати – 2 475,34 грн;
грудень 2024 року – підлягало виплаті – 27 116,58 грн; фактично виплачено – 24 405,14 грн; сума доплати – 2 711,44 грн;
січень 2025 року – підлягало виплаті – 27 116,58 грн; фактично виплачено – 24 405,14 грн; сума доплати – 2 711,44 грн;
лютий 2025 року – підлягало виплаті – 27 116,58 грн; фактично виплачено – 24 405,14 грн; сума доплати – 2 711,44 грн;
березень 2025 року – підлягало виплаті – 27 116,58 грн; фактично виплачено – 24 405,14 грн; сума доплати – 2 711,44 грн;
квітень 2025 року – підлягало виплаті – 27 116,58 грн; фактично виплачено – 24 405,14 грн; сума доплати – 2 711,44 грн;
травень 2025 року – підлягало виплаті – 27 116,58 грн; фактично виплачено – 24 405,14 грн; сума доплати – 2 711,44 грн.
Внаслідок перерахунку пенсії ОСОБА_1 на виконання рішення суду у справі № 200/8930/24 з 01 червня 2025 року підсумок пенсії (з надбавками) склав 28 991,58 грн, а пенсійний орган обмежив пенсію максимальним розміром – 27 116,58 грн.
У відповідь на звернення позивача від 21 травня 2025 року № ВЕБ-05001-Ф-С-25-094550, листом від 02 червня 2025 року № 16422-15990/Б-02/8-0500-25 ГУ ПФУ в Донецькій області повідомило про те, що в травні 2025 року на виконання рішення суду у справі № 200/8930/24 провело перерахунок пенсії з 01 червня 2024 року та з 01 грудня 2024 року (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням фактично виплачених сум; після виконання рішення суду розмір пенсійної виплати з 01 червня 2025 року складає 27 116,58 грн; доплата за період з 01 червня 2024 року по 31 травня 2025 року становить 31 120,68 грн і буде виплачена на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України, після затвердження відповідних бюджетних призначень; позивач включений до переліку отримувачів.
Як свідчить протокол за пенсійною справою № 0513020163 (НПУ) від 28 серпня 2025 року, на час розгляду справи позивач отримує пенсію, обчислену виходячи з такого:
вид пенсії – за вислугу років;
грошове забезпечення для обчислення пенсії:
- посадовий оклад – 3 000,00 грн;
- оклад за військове звання – 2 200,00 грн;
- процентна надбавка за вислугу років 50% – 2 600,00 грн;
- середньомісячна сума додаткових видів грошового забезпечення за 24 місяці, у тому числі особи, які працюють в умовах режимних обмежень, 15%, надбавка за специфічні умови проходження служби, премія – 12 384,70 грн;
в тому числі сума грошового забезпечення для обчислення пенсії – 20 184,70 грн;
основний розмір пенсії: 70% грошового забезпечення (вислуга років 41) у розмірі – 14 129,29 грн;
з урахуванням індексації – 20 508,94 грн;
з урахуванням доплати – 25 636,18 грн;
в тому числі збільшення основного розміру пенсії (25%) від суми 20 508,94 грн – 5 127,24 грн;
індексація базового ОСНП 2022 (14 129,29*0,1400) – 1 978,10 грн;
індексація базового ОСНП 2023 (16 107,39*0,1970) – 1 500,00 грн;
індексація базового ОСНП 2024 (17 607,39*0,0796) – 1 401,55 грн;
індексація базового ОСНП 2025 (19 008,94*0,1150) – 1 500,00 грн;
вид підвищення або надбавка до пенсії:
особа з інвалідністю другої групи/при виконанні обов`язків військової служби, особа з інвалідністю внаслідок війни другої групи (ст. 7) – 944,40 грн;
особа з інвалідністю внаслідок війни/при виконанні обов`язків військової служби – 50,00 грн;
непрацездатна дитина віком до 18 років, ст. 16 п. “а” – 1 180,50 грн;
непрацездатна дитина віком до 18 років, ст. 16 п. “а” – 1 180,50 грн;
щомісячна доплата до 100 грн індексації 01 березня 2024 року – 0,00 грн;
всього призначено – 27 811,08 грн;
призначено згідно з Законом № 2262 загальний розмір пенсії за справою щомісячно в сумі 27 116,58 грн;
з 01 травня 2021 року по 31 серпня 2026 року.
Отже, як на час виникнення спірних правовідносин, так і на час розгляду справи по суті, позивач отримує пенсію обмежену максимальним розміром.
Будь-які інші докази щодо предмета доказування учасники справи не надали.
Надаючи правову оцінку встановленим обставнам справи, колегія суддів зазначає наступне. 
Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії.
Відповідно до ч. 5 ст. 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
П. п. 1, 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, визначає Закон України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” (далі – Закон № 2262).
Відповідно до ч. 4 ст. 63 Закону № 2262 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, […], на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. 
При цьому ч. 3 ст. 43 Закону № 2262 передбачено, що пенсії особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, оклади та/чи доплати за військове (спеціальне) звання, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку (доплату) за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року – страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 
Ч. 2 ст. 51 Закону № 2262 установлено, що перерахунок пенсій, призначених особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців.
Перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком (ч. 3 ст. 51 Закону № 2262).
Індексація пенсій, призначених відповідно до Закону № 2262, передбачена ст. 64 цього Закону.
Так, ч. 1 ст. 64 Закону № 2262 установлено, що у разі якщо пенсії, призначені військовослужбовцям, у попередньому календарному році та до дати індексації пенсії включно у році, в якому проводиться індексація пенсій, не перераховувалися відповідно до ч. 4 ст. 63 цього Закону, для забезпечення їх індексації проводиться перерахунок пенсій у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, із застосуванням коефіцієнта збільшення, що визначається відповідно до ч. 2 ст. 42 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-ІV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (далі – Закон № 1058). Сума індексації враховується під час подальшого перерахунку пенсії відповідно до ст. 63 цього Закону.
Отже, у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, особам, які мають право на пенсію за Законом № 2262, проводиться перерахунок пенсії на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України.
В тому ж випадку, коли пенсії, призначені відповідно до Закону № 2262, у попередньому календарному році та до дати індексації пенсії включно у році, в якому проводиться індексація пенсій, не перераховувалися відповідно до ч. 4 ст. 63 Закону № 2262, для забезпечення їх індексації проводиться перерахунок пенсій у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, із застосуванням коефіцієнта збільшення, що визначається відповідно до ч. 2 ст. 42 Закону № 1058.
П. 6 розділу “Прикінцеві положення” Закону України від 19 листопада 2024 року № 4059-ІХ “Про Державний бюджет України на 2025 рік” (далі – Закон № 4059) установлено, що у 2025 році застосовуються у порядку, та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України:
ч. 2 та абз. 5 ч. 4 ст. 42, третє речення абз. 1 п. 13 розділу ХV “Прикінцеві положення” Закону № 1058;
ст. 64 Закону № 2262.
25 лютого 2025 року відповідно до п. 6 розділу “Прикінцеві положення” Закону № 4059 Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 209 “Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році” (далі – Постанова КМУ № 209).
П. 2 Постанови КМУ № 209 установлено, що з 01 березня 2025 року:
1) розміри пенсій, призначених відповідно до ст. ст. 13, 21 і 36 Закону № 2262 (без урахування надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації пенсії, доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, щомісячної доплати до пенсії, адресної допомоги до пенсійної виплати та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством) з урахуванням розміру підвищення пенсій відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2022 року № 118 “Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році” (далі – Постанова КМУ № 118), п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2023 року № 168 “Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році” (далі – Постанова КМУ № 168) та пп. 1 п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2024 року № 185 “Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році” (далі – Постанова КМУ № 185) військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за зазначеним Законом (крім військовослужбовців строкової служби), та членам їх сімей і строк призначення яких до 31 грудня 2024 року включно, підвищуються на коефіцієнт збільшення, установлений п. 1 цієї постанови (у розмірі 1,115), з урахуванням положень, передбачених п. 3 цієї постанови.
Підвищення пенсії, передбачене абз. 1 цього підпункту, встановлюється додатково до щомісячної доплати до пенсії, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 14 липня 2021 року № 713 “Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб” (далі – Постанова КМУ № 713).
Підвищення пенсії, передбачене цим підпунктом, враховується під час подальших перерахунків пенсії відповідно до ч. 4 ст. 63 Закону № 2262.
П. 3 Постанови КМУ № 209 установлено, що:
у разі, коли розмір підвищення в результаті перерахунку пенсії, передбаченого п. 1 і пп. пп. 1-7 п. 2 цієї постанови, не досягає 100 гривень, встановлюється щомісячна доплата до пенсії в сумі, що не вистачає до зазначеного розміру, яка враховується під час подальших перерахунків пенсії;
розмір збільшення в результаті перерахунку пенсії, передбаченого п. 1 та пп. пп. 1-7 п. цієї постанови, не може перевищувати 1500 гривень;
пенсії, перераховані відповідно до цієї постанови, виплачуються з урахуванням положень ст. 46 Закону № 4059 і постанови Кабінету Міністрів України від 03 січня 2025 року № 1 “Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану” (далі – Постанова КМУ № 1).
Крім того, ст. 46 Закону № 4059 установлено, що у 2025 році у період дії воєнного стану пенсії, призначені (перераховані) відповідно до законів України, № 2262, (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством), розмір яких (пенсійної виплати) перевищує десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, виплачуються із застосуванням до суми перевищення коефіцієнтів у розмірах і порядку, визначених Кабінетом Міністрів України.
03 січня 2025 року відповідно до ст. 46 Закону № 4059 Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 1 “Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану” (далі – Постанова КМУ № 1).
П. 1 Постанови КМУ № 1 установлено, що у період воєнного стану у 2025 році пенсії (пенсійні виплати), призначені (перераховані) відповідно до Законів України (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством), розмір яких перевищує 10 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачуються із застосуванням коефіцієнтів до відповідних сум перевищення:
до частини пенсії (пенсійної виплати), що перевищує 10 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, та не перевищує 11 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, - 0,5;
до частини пенсії (пенсійної виплати), що перевищує 11 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, та не перевищує 13 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, - 0,4;
до частини пенсії (пенсійної виплати), що перевищує 13 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, та не перевищує 17 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, - 0,3;
до частини пенсії (пенсійної виплати), що перевищує 17 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, та не перевищує 21 розмір прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, - 0,2;
до частини пенсії (пенсійної виплати), що перевищує 21 розмір прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, - 0,1.
П. 2 Постанови КМУ № 1 установлено, що у період воєнного стану у 2025 році коефіцієнти, визначені п. 1 цієї постанови, не застосовуються до пенсій (пенсійних виплат) осіб, які брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, брали безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру ветеранів війни, отриманими Пенсійним фондом України у порядку інформаційної взаємодії з Міністерством у справах ветеранів.
Суд встановив, що:
- ОСОБА_1 призначена пенсія за вислугу років відповідно до Закону № 2262;
- з 01 березня 2025 року ГУ ПФУ в Донецькій області на підставі ст. 64 Закону № 2262 та Постанови КМУ № 209 провело перерахунок пенсії позивача; внаслідок цього перерахунку підсумок пенсії (з надбавками) склав 28 266,19 грн, з урахуванням максимального розміру пенсії – 24 405,14 грн, про що свідчить розпорядження про перерахунок пенсії за пенсійною справою № 0513020163-НПУ з 01 березня 2025 року;
- в травні 2025 року ГУ ПФУ в Донецькій області провело перерахунок пенсії позивача на виконання рішення суду у справі № 200/8930/24; внаслідок цього перерахунку з 01 червня 2025 року підсумок пенсії (з надбавками) склав 28 991,58 грн, з урахуванням максимального розміру пенсії – 27 116,58 грн, про що свідчить розпорядження про перерахунок пенсії за пенсійною справою № 0513020163-НПУ з 01 червня 2025 року.
Спірні правовідносини виникли внаслідок обмеження пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром в результаті її перерахунків з 01 березня 2025 року та з 01 червня 2025 року.
Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону № 2262, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, вперше введено в дію Законом України від 08 липня 2011 року № 3668-VІ “Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи” (далі – Закон № 3668), який набрав чинності 01 жовтня 2011 року.
Так, ст. 2 Закону № 3668 було установлено, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до, законів України , не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
На підставі пп. 8 п. 6 розділу ІІ “Прикінцеві та перехідні положення” Закону № 3668 у ст. 43 Закону № 2262 ч. 5 викладена в такій редакції:
“Максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність”.
На підставі пп. 1 п. 5 розділу ІІ “Прикінцеві положення” Закону України від 24 грудня 2015 року № 911-VІІІ “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України” (далі – Закон № 911), який набрав чинності з 01 січня 2016 року, ч. 5 ст. 43 Закону № 2262 доповнена реченням такого змісту: “Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень”.
20 грудня 2016 року Конституційний Суд України прийняв рішення № 7-рп/2016 у справі № 1-38/2016 за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень другого речення частини сьомої статті 43, першого речення частини першої статті 54 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” (далі – Рішення КМУ № 7-рп/2016).
Згідно з п. 1 резолютивної частини Рішення КСУ № 7-рп/2016 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону № 2262 зі змінами, а саме: ч. 7 ст. 43, згідно з якими максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.
Відповідно до п. 2 резолютивної частини Рішення КС № 7-рп/2016 положення ч. 7 ст. 43 Закону № 2262 зі змінами, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
В мотивувальній частині Рішення КСУ № 7-рп/2016 Конституційний Суд України навів такі висновки:
“2.1. В Україні визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй; норми Конституції України є нормами прямої дії; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 8, ч. 2 ст. 19 Основного Закону України).
Захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу; оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України; держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей (ч. ч. 1, 2, 5 ст. 17 Основного Закону України).
2.2. Конституційний Суд України зазначає, що забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей закріплено у ч. 5 ст. 17 розділу I “Загальні засади” Конституції України, який визначає такі основи конституційного ладу в Україні, як, зокрема, суверенітет, територіальна цілісність та недоторканність України, захист яких покладається на Збройні Сили України та інші військові формування.
Особлива конституційна процедура внесення змін до розділу “Загальні засади” Конституції України обумовлена специфікою предмета його регулювання – основи конституційного ладу в Україні – зокрема необхідністю забезпечення національної безпеки і оборони України, потребами захисту державного суверенітету та територіальної цілісності України як суверенної й незалежної, демократичної, соціальної та правової держави.
Зазначене є підставою для висновку, що особи, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, створених відповідно до законів України, а також члени їхніх сімей мають спеціальний статус та особливі умови соціального захисту.
Конституційний Суд України сформулював правову позицію, згідно з якою в Конституції України виокремлюються певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави; до них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України перебувають на службі, у тому числі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, органах, що забезпечують суверенітет і територіальну цілісність, її економічну та інформаційну безпеку (рішення від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004).
Організаційно-правові та економічні заходи, спрямовані на забезпечення належного соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей пов`язані не з втратою працездатності, безробіттям або відсутністю достатніх засобів для існування (ст. 46 Конституції України), а особливістю виконуваних ними обов`язків щодо забезпечення однієї з найважливіших функцій держави – захисту суверенітету, територіальної цілісності України (ч. 1 ст. 17 Основного Закону України).
Конституційний Суд України зазначав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена, зокрема, тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (абз. 2 п. 3 мотивувальної частини Рішення від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, абз. 4 п. 3 мотивувальної частини Рішення від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004).
Конституційний Суд України вважає, що норми-принципи ч. 5 ст. 17 Конституції України щодо забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей є пріоритетними та мають безумовний характер. Тобто заходи, спрямовані на забезпечення державою соціального захисту вказаної категорії осіб, у зв`язку, зокрема, з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами не можуть бути скасовані чи звужені.
Конституційний Суд України стверджує, що обмеження максимального розміру пенсії особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом № 2262, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених ч. 5 ст. 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.
Виходячи з наведеного Конституційний Суд України дійшов висновку, що положення другого речення ч. 7 ст. 43, Закону № 2262 суперечать ст. 17 Конституції України”.
12 жовтня 2022 року Другий сенат Конституційного Суду України прийняв рішення № 7-р(II)/2022 у справі № 3-102/2021 (231/21, 415/21) за конституційними скаргами ОСОБА_3 , ОСОБА_4 щодо відповідності Конституції України (конституційності) приписів статті 2 Закону України “Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи” від 08 липня 2011 року № 3668-VІ (щодо соціальних гарантій для захисників і захисниць України) (далі – Рішення КСУ № 7-р(ІІ)/2022).
Згідно з п. 1 резолютивної частини Рішення КСУ № 7-р(ІІ)/2022 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), приписи ст. 2 Закону № 3668 зі змінами, що поширюють свою дію на Закон № 2262, в тім, що вони не забезпечують соціальних гарантій високого рівня, які випливають зі спеціального юридичного статусу громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також осіб, що збройно захищають суверенітет, територіальну цілісність та недоторканність України під час агресії російської федерації проти України, розпочатої в лютому 2014 року.
Відповідно до п. 2 резолютивної частини Рішення КСУ № 7-р(ІІ)/2022 приписи ст. 2 Закону № 3886 зі змінами, визнані неконституційними, втратили чинність через шість місяців із дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Згідно з п. 3 резолютивної частини Рішення КСУ № 7-р(ІІ)/2022 Верховній Раді України належало привести нормативне регулювання щодо забезпечення соціальних гарантій високого рівня, які випливають зі спеціального юридичного статусу громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також осіб, що збройно захищають суверенітет, територіальну цілісність та недоторканність України під час агресії російської федерації проти України, розпочатої в лютому 2014 року, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням.
В мотивувальній частині Рішення КСУ № 7-р(II)/2022 Конституційний Суд України навів такі висновки:
“2.3. Конституційний Суд України сформулював юридичні позиції, згідно з якими за Конституцією України певні категорії громадян України потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави; до них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України перебувають на службі, у тому числі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, органах, що забезпечують суверенітет і територіальну цілісність, її економічну та інформаційну безпеку (абз. 1 п. 3 мотивувальної частини Рішення від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, абз. 3 п. 3 мотивувальної частини Рішення від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004, абз. 5 пп. 2.2 п. 2 мотивувальної частини Рішення від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016).
У Рішенні Конституційного Суду України (Другий сенат) від 06 квітня 2022 року № 1-р(II)/2022 констатовано, що відповідні конституційні принципи є осердям конституційного ладу України, від захисту яких залежить його втілення загалом, зокрема й гарантованих Конституцією України прав і свобод людини і громадянина (друге речення п. 5 мотивувальної частини), а також наголошено на головній ролі Збройних Сил України та інших військових формувань в обороні України, які своєю мужньою боротьбою забезпечують ефективний захист Української держави та Українського народу від агресії російської федерації проти України, розпочатої 20 лютого 2014 року, яка набула повномасштабного характеру з 24 лютого 2022 року (абз. 1 пп. 5.1 п. 5 мотивувальної частини).
За змістом ст. ст. 17, 65 Основного Закону України громадяни України, які захищають Вітчизну, незалежність та територіальну цілісність України, виконують конституційно значущі функції, тож держава повинна надавати їм і членам їхніх сімей особливий статус та забезпечувати їх додатковими гарантіями соціального захисту відповідно до ч. 5 ст. 17 Конституції України як під час проходження служби, так і після її закінчення; щодо осіб, на яких покладено обов`язок захищати Україну, її незалежність та територіальну цілісність, та членів їхніх сімей ч. 5 ст. 17 Конституції України встановлено особливий соціальний захист, який не обмежено умовами й рівнем, визначеними у ст. 46 Основного Закону України [абз. абз. 2, 3 п. 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 18 грудня 2018 року № 12-р/2018, абз. 11 пп. 2.1 п. 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України (Другий сенат) від 25 квітня 2019 року № 1-р(II)/2019].
У Рішенні Конституційного Суду України від 18 грудня 2018 року № 12-р/2018 наголошено, що припис ч. 5 ст. 17 Конституції України слід розуміти як такий, що покладає на державу обов`язок забезпечувати також соціальний захист громадян України – ветеранів війни, зокрема осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, та членів сімей осіб, які захищали Вітчизну, її незалежність, суверенітет та територіальну цілісність (абз. 13 п. 4 мотивувальної частини).
Конституційний Суд України також висловлював ще низку юридичних позицій, які є значущими для розгляду справи […], а саме: “З урахуванням встановленого Конституцією України функціонального призначення Збройних Сил України, в умовах триваючої збройної агресії російської федерації проти України законодавче регулювання порядку реалізації права на соціальний захист, гарантованого ч. 1 ст. 46 Конституції України, має здійснюватися у системному взаємозв`язку з вимогами щодо посиленого соціального захисту військовослужбовців у розумінні ч. 5 ст. 17 Основного Закону України”; припис ч. 5 ст. 17 Конституції України чітко покладає на державу конституційний обов`язок щодо створення системи посиленої соціальної підтримки військовослужбовців і членів їхніх сімей; “виконання державою конституційного обов`язку щодо забезпечення посиленого соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних або резервістів покликане не тільки забезпечити соціальний захист кожного з них індивідуально, а й сприяти виконанню громадянами України обов`язку щодо захисту Вітчизни – України, її суверенітету, незалежності та територіальної цілісності”; заходи в сфері оборони держави мають бути своєчасними, послідовними та комплексними, оскільки від їх ефективного запровадження залежить стан обороноздатності України [абз. абз. 4-7 пп. 5.1 п. 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України (Другий сенат) від 06 квітня 2022 року № 1-р(II)/2022].
Розвиваючи зазначені юридичні позиції, Конституційний Суд України вважає, що зі змісту частин ч. ч. 1, 2, 5 ст. 17 Конституції України у їх взаємозв`язку з ч. 1 ст. 46, ч. 1 ст. 65 Основного Закону України випливає конституційний обов`язок держави надати спеціальний юридичний статус громадянам України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, членам їхніх сімей, а також особам, що збройно захищають суверенітет, територіальну цілісність та недоторканність України під час агресії російської федерації проти України, розпочатої у лютому 2014 року, із забезпеченням відповідно до цього статусу соціальних гарантій високого рівня.
3.1. Конституційний Суд України в Рішенні від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016 наголосив на тому, що організаційно-правові та економічні заходи, спрямовані на забезпечення належного соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей, пов`язані з особливістю виконуваних ними обов`язків щодо забезпечення однієї з найважливіших функцій держави – захист суверенітету і територіальної цілісності України (ч. 1 ст. 17 Основного Закону України); потреба в додаткових гарантіях соціального захисту цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена, зокрема, тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (абз. абз. 6, 7 пп. 2.2 п. 2 мотивувальної частини).
Розвиваючи ці юридичні позиції, Конституційний Суд України наголошує на тому, що встановлений ч. 5 ст. 17 Основного Закону України обов`язок держави забезпечити соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, поширюється як на громадян України, які безпосередньо перебувають на такій службі, так і на тих, яких звільнено з неї.
Конституційний Суд України (Другий сенат) у Рішенні від 06 квітня 2022 року № 1-р(II)/2022 вказав, що “ч. 5 ст. 17 Конституції України викладено так, що реалізація права на соціальний захист осіб, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей потребує якісного і ефективного законодавчого регулювання та запровадження механізмів забезпечення їх державної підтримки” (абз. 1 пп. 3.2 п. 3 мотивувальної частини); а також, що “з урахуванням вимог ч. 5 ст. 17 Конституції України метою законодавчого регулювання в цій сфері є як усебічне соціальне забезпечення військовослужбовців, яке компенсуватиме установлені законом обмеження та умови служби, властиві цій категорії громадян, так і підвищення мотивації особового складу Збройних Сил України у виконанні ними покладених на них функцій щодо оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності (ч. 2 ст. 17 Основного Закону України)” (перше речення абз. 5 пп. 3.2 п. 3 мотивувальної частини).
Конституційний Суд України зазначав, що особи, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, створених відповідно до законів України, а також члени їхніх сімей мають спеціальний статус та особливі умови соціального захисту (абз. 4 пп. 2.2 п. 2 мотивувальної частини Рішення від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016); статус військовослужбовців будь-яких категорій обумовлено військовою службою, інститут якої надає їм спеціальний статус [друге речення абз. 10 пп. 2.1 п. 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України (Другий сенат) від 25 квітня 2019 року № 1-р(II)/2019]; “статус військовослужбовців обумовлює високий ризик отримання поранення, ушкодження здоров`я чи навіть загибелі під час виконання службових обов`язків під час захисту Вітчизни” [друге речення абз. 5 пп. 3.2 п. 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України (Другий сенат) від 06 квітня 2022 року № 1-р(II)/2022].
Конституційний Суд України в аспекті ч. 5 ст. 17 Конституції України також наголошував, що держава не може в односторонньому порядку відмовитися від зобов`язання щодо соціального захисту осіб, які вже виконали свій обов`язок перед державою щодо захисту її суверенітету і територіальної цілісності; невиконання державою соціальних зобов`язань щодо ветеранів війни, осіб, на яких поширюється чинність Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, підриває довіру до держави (абз. 2 п. 5 мотивувальної частини Рішення від 18 грудня 2018 року № 12-р/2018).
3.2. Конституційний Суд України в Рішенні від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016 висловив юридичну позицію, відповідно до якої норми-принципи ч. 5 ст. 17 Конституції України щодо забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей є пріоритетними й мають безумовний характер; тобто заходи, спрямовані на забезпечення державою соціального захисту вказаної категорії осіб, зокрема у зв`язку з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами, не можуть бути скасовані чи звужені (абз. 8 пп. 2.2 п. 2 мотивувальної частини).
Ураховуючи наведене, Конституційний Суд України наголошує, що пенсійне забезпечення як основний складник соціальних гарантій високого рівня стосовно громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також осіб, що збройно захищають суверенітет, територіальну цілісність та недоторканність України під час агресії російської федерації проти України, розпочатої в лютому 2014 року, не може бути скасоване або обмежене.
Конституційний Суд України також зазначав, що обмеження пенсії встановленням максимального розміру особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом № 2262, порушують суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, зазначених у ч. 5 ст. 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.
Відповідно до оспорюваних приписів Закону № 3668 обмежено встановленням максимального розміру пенсію (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначену (перераховану) відповідно до Закону № 2262.
У преамбулі Закону № 2262 вказано, зокрема, що цей “закон має на меті реалізацію особами, які мають право на пенсію за цим Законом, свого конституційного права на державне пенсійне забезпечення у випадках, передбачених Конституцією України та цим Законом, і спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України; держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист”.
Згідно з пояснювальною запискою до проекту Закону України “Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи” (реєстр. № 7455), ухваленого як Закон № 3668, метою проекту акта “є створення умов для подальшого удосконалення системи пенсійного забезпечення пенсіонерів та повноцінного впровадження багаторівневої пенсійної системи в Україні”; “реалізація проекту акта дозволить відновити соціальну справедливість щодо порядку призначення пенсії незалежно від закону, за яким вона призначається, а також передбачити розумне співвідношення між мінімальним та максимальним розмірами пенсій”.
З огляду на це оспорювані приписи Закону № 3668, що обмежують максимальний розмір пенсії, призначеної (перерахованої) за Законом № 2262, зокрема особам, на яких поширено приписи ч. 5 ст. 17 Конституції України, не відповідають сутності соціальних гарантій високого рівня для таких осіб.
Конституційний Суд України дійшов висновку, що приписи ст. 2 Закону № 3668, що поширюють свою дію на Закон № 2262, не відповідають приписам ст. ст. 1, 3, 8 ч. ч. 1, 2, 5 ст. 17, ч. 1 ст. 46, ч. 1 ст. 65 Конституції України в тім, що вони не забезпечують соціальних гарантій високого рівня, які випливають зі спеціального юридичного статусу громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також осіб, що збройно захищають суверенітет, територіальну цілісність та недоторканність України під час агресії російської федерації проти України, розпочатої в лютому 2014 року.”.
Відтак, як слушно зазначає позивач, з урахування Рішень КСУ № 7-рп/2016 та № 7-р(II)/2022, на час виникнення спірних правовідносин ні Закон № 2262, ні Закон № 3668 не мітили положень, які б передбачали обмеження пенсій, призначених за Законом № 2262, максимальним розміром.
При вирішенні питання щодо можливості застосування до спірних правовідносин норм ст. 46 Закону № 4059 та Постанови КМУ № 1 суд враховує висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 11 вересня 2025 року у справі № 120/1081/25, які полягають у такому:
“20. на Державу покладається конституційний обов`язок посиленого соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, осіб, що збройно захищають суверенітет, територіальну цілісність та недоторканність України під час агресії російської федерації проти України, розпочатої у лютому 2014 року, а також осіб, які вже виконали свій обов`язок перед державою щодо захисту її суверенітету і територіальної цілісності.
23. у період дії в Україні воєнного стану, введеного Указом № 64/2022, не обмежується конституційне право громадян на соціальний захист, передбачене ст. 46 Конституції України.
24. У Рішенні від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016 Конституційний Суд України зазначив, що в Конституції України виокремлюються певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави; до них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України перебувають на службі, у тому числі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, органах, що забезпечують суверенітет і територіальну цілісність, її економічну та інформаційну безпеку (Рішення від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004). Організаційно-правові та економічні заходи, спрямовані на забезпечення належного соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей пов`язані не з втратою працездатності, безробіттям або відсутністю достатніх засобів для існування (ст. 46 Конституції України), а особливістю виконуваних ними обов`язків щодо забезпечення однієї з найважливіших функцій держави – захисту суверенітету, територіальної цілісності України (ч. 1 ст. 17 Основного Закону України). Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена, зокрема, тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (абз. 2 п. 3 мотивувальної частини рішення від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, абз. 4 п. 3 мотивувальної частини рішення від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004). Заходи, спрямовані на забезпечення державою соціального захисту вказаної категорії осіб, у зв`язку, зокрема, з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами не можуть бути скасовані чи звужені.
25. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України, основи соціального захисту, а також форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
27. Відповідно до преамбули Закону № 2262 цей Закон визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі.
Закон має на меті реалізацію особами, які мають право на пенсію за цим Законом, свого конституційного права на державне пенсійне забезпечення у випадках, передбачених Конституцією України та цим Законом, і спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України.
Держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.
28. Згідно з ч. ч. 1 і 3 ст. 1-1 Закону № 2262 законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, ґрунтується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону № 1058 та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.
Зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону та Закону № 1058.
29. Водночас, п. 1 ч. 2 ст. 92 Конституції України передбачає, що виключно законами України встановлюються, зокрема, Державний бюджет України. Отже, аналіз положень ст. ст. 8, 18 та 92 Конституції України у системному зв`язку з преамбулою Закону України № 2262 дозволяє зробити обґрунтований висновок про те, що умови, норми та порядок пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, а також деяких інших осіб, які мають право на пенсію згідно із Законом, визначаються виключно положеннями спеціального закону – Закону № 2262.
30. “Обчислення пенсії” особам, які мають право на пенсію за Законом № 2262 визначено розділом V (ст. ст. 43- 47) Закону № 2262, а “Виплата пенсій” та “Порядок перерахунку пенсій” - розділами VII (ст. ст. 52- 62) та VIII (ст. ст. 63-66) Закону № 2262 відповідно.
31. Разом з тим, ст. 46 Закону № 4059 установлено, що у 2025 році у період дії воєнного стану пенсії, призначені (перераховані) відповідно до, зокрема, Закону № 2262 (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством), розмір яких (пенсійної виплати) перевищує десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, виплачуються із застосуванням до суми перевищення коефіцієнтів у розмірах і порядку, визначених Кабінетом Міністрів України.
32. Відповідно до ст. 46 Закону № 4059 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 1, яка застосовується з 01 січня 2025 року.
34. Аналіз наведених норм права свідчить про те, що у період воєнного стану у 2025 році пенсії (пенсійні виплати), призначені (перераховані) відповідно до Закону № 2262 (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством), розмір яких перевищує 10 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачуються із застосуванням встановлених коефіцієнтів до відповідних сум перевищення пенсії. При цьому такі коефіцієнти не застосовуються до осіб, які брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, брали безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, а також до пенсій в разі втрати годувальника, призначених членам сім`ї загиблих (померлих, зниклих безвісти) таких осіб.
35. Таким чином, положеннями ст. 46 Закону № 4059 та Постанови № 1 запроваджено тимчасове (на 2025 рік) застосування до призначених (перерахованих) пенсій (пенсійних виплат) певної категорії осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за Законом № 2262, коефіцієнтів зменшення пенсії, тобто вказаними положеннями законодавства фактично встановлено інше (додаткове) регулювання відносин, відмінне від того, що встановлено Законом № 2262, що не узгоджується із приписам ст. 1-1 Закону № 2262, який є спеціальним у законодавчому регулюванні відносин у сфері пенсійного забезпечення осіб, які перебували на військовій службі, та деяких інших осіб.
36. Крім того, застосування до призначених (перерахованих) пенсій (пенсійних виплат) певної категорії осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за Законом № 2262, коефіцієнтів зменшення пенсії згідно із ст. 46 Закону № 4059 та п. 1 Постанови № 1 призводить до обмеження конституційного права такої категорії осіб на належний соціальний захист, що передбачений спеціальним законом, а також порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту таких осіб, передбачених ч. 5 ст. 17 Конституції України. Поширення дії Закону № 4059 та Постанови № 1 на пенсії, що призначені відповідно до Закону України № 2262, є грубим порушенням норм Конституції України, зокрема ст. ст. 8, 19 та 92.
37. До того ж, слід зазначити, що Конституційний Суд України в п. 4 мотивувальної частини Рішення від 28 серпня 2020 року № 10-р/2020 зазначав, що предмет закону про Державний бюджет України чітко визначений у Конституції України, а тому цей закон не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов`язків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України (абз. 8 п. 4 мотивувальної частини Рішення від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007). Крім того, виходячи з того, що предмет регулювання Бюджетного кодексу України (далі – Кодекс), так само, як і предмет регулювання законів України про Державний бюджет України на кожний рік, є спеціальним, що обумовлено положеннями п. 1 ч. 2 ст. 92 Основного Закону України, Конституційний Суд України в Рішенні від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020 дійшов висновку, що Кодексом не можна вносити зміни до інших законів України, зупиняти їх дію або скасовувати їх, а також встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України (абзац восьмий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини).
38. Отже, Конституційний Суд України вкотре наголосив на тому, що скасування чи зміна законом про Державний бюджет України обсягу прав і гарантій та законодавчого регулювання, передбачених у спеціальних законах, суперечить ст. 6, ч. 2 ст. 19, ст. 130 Конституції України.
39. Враховуючи викладене, Суд доходить висновку, що зміна правового регулювання відносин у сфері пенсійного забезпечення осіб, які перебували на військовій службі, та деяких інших осіб можлива лише у випадку внесення відповідних змін, зокрема, до Закону № 2262, а інші нормативно-правові акти застосовуються лише у випадку їх прийняття відповідно до цих законів.
40. Тому, враховуючи неодноразово викладену Конституційним Судом України юридичну позицію стосовно того, що законом про Держбюджет не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, оскільки з об`єктивних причин це створює протиріччя у законодавстві, і як наслідок скасування та обмеження прав і свобод людини і громадянина. У разі необхідності зупинення дії законів, внесення до них змін і доповнень, визнання їх нечинними мають використовуватися окремі закони (зокрема, абз. абз. 3, 4 пп. 5.4 п. 5 мотивувальної частини рішення від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008), суд зазначає, що Закон № 4059 не повинен містити інакшого чи додаткового правового регулювання правовідносин, що охоплюються предметом регулювання інших законів України, особливо тієї сфери суспільних відносин, для яких діють спеціальні (виняткові) норми. Конституція України не надає закону про Державний бюджет України вищої юридичної сили стосовно інших законів.
41. Слід наголосити, що зміни до Закону № 2262 у частині, яка регламентує спірні правовідносини (щодо обмеження граничним (максимальним) розміром пенсії та застосування до суми перевищення коефіцієнту, визначеного Постановою № 1), не вносилися.
42. Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду України від 18 червня 2020 року № 5-рп(II)/2020, до судів різних видів юрисдикції висунуто вимогу застосовувати класичні для юридичної практики формули (принципи): “закон пізніший має перевагу над давнішим” (lex posterior derogat priori), “закон спеціальний має перевагу над загальним” (lex specialis derogat generali), “закон загальний пізніший не має переваги над спеціальним давнішим” (lex posterior generalis non derogat priori speciali). Якщо суд не застосовує цих формул (принципів) за обставин, що вимагають від нього їх застосування, то принцип верховенства права (правовладдя) втрачає свою дієвість.
43. Водночас зазначений бюджетний закон фактично обмежує розмір пенсії позивача, що порушує гарантії, закріплені у ст. ст. 17 та 46 Конституції України.
44. Закон України про Державний бюджет України не повинен містити інакшого чи додаткового правового регулювання правовідносин, що охоплюються предметом регулювання інших законів України, особливо тієї сфери суспільних відносин, для яких діють спеціальні (виняткові) норми.
45. Суд вкотре наголошує, що відповідно до ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; форми і види пенсійного забезпечення.
За приписами ст. 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (ст. 46 Конституції України).
Конституція України не надає закону про Державний бюджет України вищої юридичної сили щодо інших законів.
Колегія суддів враховує, що Закон України “Про Державний бюджет на 2025 рік” не містить жодних приписів про повноваження Кабінету Міністрів України визначати форми і види пенсійного забезпечення, жодних приписів про коефіцієнти пониження пенсій.
Водночас, Закон про Державний бюджет України – закон, який затверджує Державний бюджет України та містить положення щодо забезпечення його виконання протягом бюджетного періоду (п. 24 ч. 1 ст. 2 Бюджетного кодексу України).
46. Тобто існує колізія положень двох нормативно-правових актів рівня закону, подолати якими можливо, застосувавши загальний принцип права “спеціальний закон скасовує дію загального закону” (lex specialis derogat generali). Такий підхід використовується у випадку конкуренції норм: коли на врегулювання суспільних відносин претендують загальні та спеціальні норми права.
47. Отже, за таким правовим підходом, при конкуренції норм необхідно застосовувати правило пріоритетності норм спеціального закону (lex specialis), тобто Закону № 2262, а положення Закону № 4059 вважати загальними нормами (lex generalis).
48. На такий аспект законодавчого регулювання звернув увагу Конституційний Суд України у Рішеннях від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) та від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України).
49. Суд звертає увагу, що відповідно до ч. 3 ст. 7 КАС України у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.
50. Повноваження суду не застосовувати нормативно-правовий акт у разі висновку про його суперечність Конституцій України закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту кореспондує з принципом верховенства права.
51. При цьому, дотримання принципу верховенства права можливе лише за умови застосування судами під час розгляду та вирішення справ законодавчого акта, який відповідає критерію “якості закону”.
52. Верховний Суд неодноразово наголошував, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи, тобто згідно з правовою позицією Верховного Суду такі нормативно-правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними (постанови від 12 березня 2019 року у справі № 913/204/18, від 10 березня 2020 року у справі № 160/1088/19).
53. При цьому, у випадку суперечності норм підзаконного акта нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.
54. Розглянувши у касаційному порядку цю справу, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду доходить таких висновків:
55. Застосування при обчисленні (перерахунку) розміру пенсій громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі та інших осіб, які мають право на пенсію за Законом № 2262, положень ст. 46 Закону № 4059 та постанови № 1, якими передбачено виплату таких пенсій, із застосуванням коефіцієнтів до суми пенсії, яка перевищує 10 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність (що фактично призводить до обмеження розміру таких пенсій), є протиправним та таким, що обмежує гарантоване право на належний соціальний захист, передбачене ст. 46 Конституції України.”.
Для вирішення публічно-правового спору, що виник між сторонами, суду належить перевірити додержання пенсійним органом вимог Закону України від 17 лютого 2022 року № 2073-ІХ “Про адміністративну процедуру” (далі – Закон № 2073), а прийняті ним рішення (вчинені дії) – на відповідність критеріям, наведеним у ч. 2 ст. 2 КАС.
З наведених вище мотивів, суд дійшов висновку, що дії ГУ ПФУ в Донецькій області, які полягали в обмеженні максимального розміру пенсії позивача з 01 березня 2025 року (в результаті її перерахунку на підставі ст. 64 Закону № 2262 та Постанови КМУ № 209), а також з 01 червня 2025 року (в результаті її перерахунку на виконання рішення суду у справі № 200/8930/24), є протиправними.
Закон № 2073 регулює відносини органів виконавчої влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, інших суб`єктів, які відповідно до закону уповноважені здійснювати функції публічної адміністрації, з фізичними та юридичними особами щодо розгляду і вирішення адміністративних справ шляхом прийняття та виконання адміністративних актів (ч. 1 ст. 1 цього Закону).
За визначенням, наведеним у ч. 1 ст. 2 Закону № 2073:
1) адміністративний орган – орган виконавчої влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування, їх посадова особа, інший суб`єкт, який відповідно до закону уповноважений здійснювати функції публічної адміністрації;
2) адміністративна справа (далі – справа) – справа, що стосується публічно-правових відносин щодо забезпечення реалізації права, свободи чи законного інтересу особи та/або виконання нею визначених законом обов`язків, захисту її права, свободи чи законного інтересу, розгляд якої здійснюється адміністративним органом;
3) адміністративний акт – рішення або юридично значуща дія індивідуального характеру, прийняте (вчинена) адміністративним органом для вирішення конкретної справи та спрямоване (спрямована) на набуття, зміну, припинення чи реалізацію прав та/або обов`язків окремої особи (осіб);
4) адміністративне провадження – сукупність процедурних дій, що вчиняються адміністративним органом, і прийнятих процедурних рішень з розгляду та вирішення справи, що завершується прийняттям і, в необхідних випадках, виконанням адміністративного акта;
5) адміністративна процедура – визначений законом порядок розгляду та вирішення справи;.
У спірних правовідносинах відповідач є адміністративним органом, а прийняте ним рішення (вчинені ним юридично значущі дії індивідуального характеру) – адміністративним актом.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону № 2073 адміністративна процедура має проводитись з додержанням таких принципів: 1) верховенство права, у тому числі законності та юридичної визначеності; 2) рівність перед законом; 3) обґрунтованість; 4) безсторонність (неупередженість) адміністративного органу; 5) добросовісність і розсудливість; 6) пропорційність; 7) відкритість; 8) своєчасність і розумний строк; 9) ефективність; 10) презумпція правомірності дій та вимог особи; 11) офіційність; 12) гарантування права особи на участь в адміністративному провадженні; 13) гарантування ефективних засобів правового захисту.
Норми ст. 6 Закону № 2073 розкривають сутність принципу законності в адміністративній процедурі.
Так, згідно з ч. 1 ст. 6 Закону № 2073 адміністративний орган здійснює адміністративне провадження виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України, цим Законом та іншими законами України, а також на підставі міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону № 2073 адміністративний орган застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законом.
При цьому ч. 4 ст. 6 Закону № 2073 установлено, що висновки про застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх адміністративних органів, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.
Обмеження пенсії позивача максимальним розміром в результаті її перерахунків з 01 березня 2025 року та з 01 червня 2025 року свідчить про те, що ГУ ПФУ в Донецькій області допустило порушення принципу законності адміністративної процедури.
Порушення принципу законності полягало у тому, що пенсійний орган не застосував/неправильно застосував норми Конституції України та Закону № 2262, який є спеціальним законом у спірних правовідносин і на час виникнення спірних правовідносин не містив положень, які б передбачали можливість обмеження пенсії максимальним розміром.
Також в порушення принципу законності відповідач проігнорував висновки Верховного Суду про те, що будь-яке обмеження максимальним розміром пенсій, призначених на підставі Закону № 2262, є протиправним. Поза увагою пенсійного органу залишились висновки Конституційного Суду України про те, що норми законів, які обмежують максимальний розмір пенсії, призначеної (перерахованої) за Законом № 2262, зокрема особам, на яких поширено приписи ч. 5 ст. 17 Конституції України, не відповідають сутності соціальних гарантій високого рівня для таких осіб.
Норми ст. 8 Закону № 2073 розкривають сутність принципу обґрунтованості в адміністративній процедурі.
Зокрема, відповідно до ч. 3 ст. 8 Закону № 2073 адміністративний орган зобов`язаний обґрунтовувати адміністративні акти, які він приймає, крім випадків, визначених законом. Адміністративний акт, який може негативно вплинути на право, свободу чи законний інтерес особи, повинен містити мотивувальну частину, що відповідає вимогам цього Закону.
Вимоги до форми і змісту адміністративного акта визначені нормами ст. ст. 69-72 Закону № 2073.
Відповідно до ч. 1 ст. 69 Закону № 2073 за результатами розгляду справи адміністративний орган у межах своїх повноважень приймає адміністративний акт.
Ч. 1 ст. 70 Закону № 2073 установлено, що адміністративний акт, як правило, приймається у письмовій (електронній або паперовій) формі. 
Відповідно до ч. 1 ст. 71 Закону № 2073 письмовий адміністративний акт складається із вступної, мотивувальної, резолютивної та заключної частин.
Адміністративний акт містить підпис та/або печатку (у тому числі електронні), якщо інше не передбачено законом, та повне ім`я відповідальної посадової особи адміністративного органу.
У вступній частині зазначаються найменування адміністративного органу, дата прийняття адміністративного акта та його реєстраційний номер, відомості в обсязі, достатньому для встановлення особи адресата адміністративного акта, та його контактні дані.
Мотивувальна частина адміністративного акта складається згідно з вимогами цього Закону.
У резолютивній частині адміністративного акта зазначається суть прийнятого за результатами розгляду справи рішення. Крім того, можливе викладення додаткових положень, визначених цією статтею.
У заключній частині зазначаються строк набрання адміністративним актом чинності та спосіб визначення такого строку. В адміністративному акті, який негативно впливає на право, свободу чи законний інтерес особи або покладає на неї певний обов`язок, зазначаються строки і порядок його оскарження (у тому числі найменування та місцезнаходження адміністративного органу, який є суб`єктом розгляду скарги, та вид суду, до якого особа може подати позов). У разі якщо подання скарги чи пред`явлення позову не зупиняє дію адміністративного акта, у заключній частині повинна міститися вказівка на такий винятковий правовий наслідок з посиланням на правові підстави для такого винятку.
Згідно з ч. 1 ст. 72 Закону № 2073 адміністративний акт, прийнятий у письмовій формі, повинен мати мотивувальну частину (крім випадків, передбачених ч. 6 цієї статті).
Мотивування (обґрунтування) адміністративного акта в письмовій формі повинно забезпечувати особі можливість правильно його зрозуміти та реалізувати своє право на оскарження адміністративного акта.
Відповідно до ч. 2 ст. 72 Закону № 2073 у мотивувальній частині адміністративного акта зазначаються: 1) дата подання заяви або скарги та стислий зміст вимоги, що в ній міститься (у разі прийняття акта за заявою або скаргою особи); 2) фактичні обставини справи; 3) зміст документів та відомості, враховані під час розгляду справи; 4) посилання на докази або інші матеріали справи, на яких ґрунтуються висновки адміністративного органу; 5) детальна правова оцінка обставин, виявлених адміністративним органом, та чітке зазначення висновків, зроблених на підставі такої правової оцінки виявлених обставин.
Ч. 5 ст. 72 Закону № 2073 установлено, що відсутність в адміністративному акті мотивувальної частини, складеної відповідно до вимог цього Закону, має наслідки, встановлені цим Законом.
Згідно з п. 1 ч. 6 ст. 72 Закону № 2073 мотивування (обґрунтування) адміністративного акта не вимагається, якщо адміністративний орган задовольнив заяву, при цьому адміністративний акт не стосується прав, свобод чи законних інтересів інших осіб.
Розпорядження ГУ ПФУ в Донецькій області про перерахунок пенсії за вислугу років ОСОБА_1 з 01 березня 2025 року та з 01 червня 2025 року не відповідають вимогам до змісту адміністративного акта, визначеним ст. 72 Закону № 2073, зокрема, не містять мотивування (обґрунтування), строку і порядку їх оскарження тощо, і є такими, що не відповідають принципу обґрунтованості.
У вказаних розпорядженнях взагалі відсутнє правове обґрунтування обмеження пенсії позивача максимальним розміром з 01 березня 2025 року та з 01 червня 2025 року.
Суд наголошує, що в контексті спірних правовідносин йдеться про прийняття рішень, які всупереч приписам Конституції України не забезпечували соціальних гарантій високого рівня, які випливають зі спеціального юридичного статусу позивача, як громадянина України, який збройно захищав суверенітет, територіальну цілісність та недоторканність України під час агресії російської федерації проти України, розпочатої в лютому 2014 року.
Відтак такі рішення потребували ретельного, повного і чіткого обґрунтування, чого відповідачем не було забезпечено.
Всупереч вимогам ч. 1 ст. 72 Закону № 2073 мотивування (обґрунтування) цих розпоряджень не забезпечує позивачеві можливість правильно їх зрозуміти та реалізувати своє право на їх оскарження.
Звертаючись до суду за захистом своїх прав, позивач вимушений лише допускати, що його пенсія обмежена максимальним розміром з тих самих правових підстав, яким вже надана правова оцінка під час розгляду інших адміністративних справ за його позовами до ГУ ПФУ в Донецькій області, зокрема, у справах № 200/5285/22 та № 200/8930/24.
Умови правомірності адміністративного акта визначені ст. 87 Закону № 2073.
Відповідно до ч. 1 ст. 87 Закону № 2073 адміністративний акт є правомірним, якщо він прийнятий компетентним адміністративним органом відповідно до закону, що діяв на момент прийняття акта.
Згідно з ч. 2 ст. 87 Закону № 2073 протиправним є адміністративний акт, що не відповідає вимогам, визначеним ч. 1 цієї статті, зокрема:
1) прийнятий адміністративним органом, що:
а) не мав на це повноважень;
б) використав дискреційні повноваження незаконно;
2) суперечить положенням закону щодо форми та змісту адміністративного акта;
3) порушує норми матеріального права;
4) не відповідає принципам адміністративної процедури.
Ч. 3 ст. 87 Закону № 2073 передбачено, що порушення адміністративним органом передбаченої законом адміністративної процедури, якщо воно не вплинуло і не могло вплинути на правомірність вирішення справи по суті, не спричиняє протиправності адміністративного акта.
Отже, не відповідність адміністративного акта (як у формі рішення, так і у формі юридично значущої дії індивідуального характеру), є самостійною і достатньою підставою для визнання його протиправним.
Суд вважає за необхідне відзначити, що під час розгляду цієї справи не вдається до оцінки повноти та належності виконання пенсійним органом таких, що набрали законної сили, рішень суду у справах № 200/5285/22 та № 200/8930/24, позаяк ці питання віднесені до предмету судового контролю, що здійснюється в порядку, визначеному ст. ст. 381-1 – 383 КАС.
Разом з цим варто наголосити, що, ГУ ПФУ в Донецькій області при перерахунку пенсії з 01 березня 2025 року обмежило її максимальним розміром не “десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність”, а “максимальним розміром, розрахованим на 01 грудня 2024 року на виконання рішення суду у справі № 200/8930/24”, про що вказує у відзиві на позовну заяву.
Такий підхід пенсійного органу видається щонайменше дивним, оскільки:
по-перше, на час перерахунку пенсії з 01 березня 2025 року рішення суду у справі № 200/8930/24 ще не набрало законної сили;
по-друге, рішенням суду у справі № 200/8930/24 визнані протиправними дії ГУ ПФУ в Донецькій області щодо здійснення з 01 червня 2024 року та з 01 грудня 2024 року нарахування та виплати ОСОБА_1 пенсії за вислугу років (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) з обмеженням її максимальним розміром, а на ГУ ПФУ в Донецькій області покладений обов`язок здійснити з 01 червня 2024 року та з 01 грудня 2024 року нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням фактично виплачених сум.
За цих обставин залишається незрозумілим, який такий ““максимальний розмір” пенсії міг бути розрахований пенсійним органом “на 01 грудня 2024 року на виконання рішення суду у справі № 200/8930/24” і яке правове підґрунтя мали такі дії пенсійного органу.
Тим більш, що, як слушно зауважив позивач, рішення суду у справі № 200/8930/24 не встановлює жодного обмеження пенсії позивача максимальним розміром, не визначає кінцеву дату перерахунку пенсії без її обмеження максимальним розміром тощо.
З приводу посилання відповідача на Рішення КСУ № 10-р/2018 і його твердження про те, що у випадках, коли в рішенні суду не визначено кінцевої дати періоду, за який слід здійснити перерахунок пенсії, виплата за рішеннями судів, якими зобов`язано органи Пенсійного фонду України здійснити перерахунок та виплату пенсії без обмеження строком, продовжуються до внесення змін до норм законодавства, якими керувався суд при винесенні рішення, або до зміни умов пенсійного забезпечення одержувача, суд вважає за необхідне зауважити наступне.
Рішення Конституційного Суду України від 23 листопада 2018 року № 10-р/2018 прийняте у справі № 1-12/2018(3911/15) за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини першої статті 294, статті 326 Кодексу України про адміністративні правопорушення і жодних висновків щодо виконання судових рішень про перерахунок пенсії не містить.
Покликання пенсійного органу в обґрунтування правомірності своїх дій на рішення Європейського суду з прав людини від 03 червня 2014 року у справі “Валентина Ніканорівна Велікода проти України” (заява № 43331/12) в контексті спірних правовідносин не є доречним.
З приводу твердження відповідача про те, що Законом України від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України” (далі – Закон № 1774) внесені зміни до ст. 43 Закону № 2262, якою передбачено, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, суд зазначає таке.
Відповідно до Закону № 1774, який набрав чинності з 01 січня 2017 року, в ч. 7 ст. 43 Закону № 2262 слова і цифри “у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року” замінено словами і цифрами “по 31 грудня 2017 року”.
Отже, зміни, внесені Законом № 1774 до ч. 7 ст. 43 Закону № 2262, самі по собі не передбачали, що “максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність”, а лише продовжували по 31 грудня 2017 року дію такого обмеження.
Між тим, буквальне розуміння змін, внесених Законом № 1774 з урахуванням Рішення КСУ № 7-рп/2016, дозволяє стверджувати, що у Законі № 2262 відсутня ч. 7 ст. 43, а внесені до неї зміни на підставі Закону № 1774, що полягають у зміні слів і цифр, є нереалізованими.
Це означає, що ст. 43 Закону № 2262 не передбачала положення про те, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів.
Внесені Законом № 1774 до ч. 7 ст. 43 Закону № 2262, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії), самі по собі не створюють підстав для такого обмеження.
Аналогічний висновок був наведений Верховним Судом в постановах від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/4267/17, від 16 жовтня 2018 року у справі № 522/16882/17, від 10 жовтня 2019 року у справі № 522/22798/17, від 08 серпня 2019 року у справі № 522/3271/17, від 30 жовтня 2020 року у справі № 522/16881/17, від 09 листопада 2020 року у справі № 813/678/18, від 10 вересня 2021 року у справі № 300/633/19, від 21 грудня 2021 у справі № 120/3552/21-а та інших.
З огляду на встановлені фактичні обставини та правове регулювання спірних правовідносин, діючи на підставі ч. 2 ст. 9 КАС, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що дії ГУ ПФУ в Донецькій області, які полягали в нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 пенсії за вислугу років з 01 березня 2025 року та з 01 червня 2025 року з обмеженням максимальним розміром, підлягають визнанню протиправними. 
Належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача є покладання на ГУ ПФУ в Донецькій області обов`язку здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії за вислугу років з 01 березня 2025 року та з 01 червня 2025 року без обмеження максимальним розміром, з урахуванням фактично виплачених сум.
Виходячи з того, що у спірних правовідносинах у пенсійного органу взагалі не було правових підстав для обмеження пенсії позивача максимальним розміром, немає необхідності уточнювати, що йдеться про протиправність дій відповідача щодо обмеження максимальним розміром пенсії за вислугу років “(з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною)” та покладати на пенсійний орган обов`язок нарахувати та виплатити пенсію за вислугу років “(з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною)” без обмеження її максимальним розміром.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову. 
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.
Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 листопада 2025 року у справі № 200/6162/25 - залишити без задоволення. 
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 листопада 2025 року у справі № 200/6162/25 - залишити без змін. 
Повне судове рішення складено 19 лютого 2026 року.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя А.А. Блохін

Судді Т.Г. Гаврищук

А.В. Гайдар