КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД 	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2026 року м. Кропивницький Справа № 340/858/26

Кіровоградський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Петренко О.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу
за позовом: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 
до відповідача: Олександрійського відділу ДВС в Олександрійському районі Кіровоградської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, вул. 6 Грудня,138, м. Олександрія, Кіровоградська область, 28000
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Державний виконавець Олександрійського відділу ДВС в Олександрійському районі Кіровоградської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Шульгіна І.В., вул. 6 Грудня,138, м. Олександрія, Кіровоградська область, 28000
про визнання протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просить:
1) визнати дії Олександрійського відділу ДВС в Олександрійському районі Кіровоградської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України протиправними;
2) скасувати постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника №80122541, що винесена державним виконавцем Олександрійського відділу ДВС в Олександрійському районі Кіровоградської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Шульгіною І.В. про стягнення з позивачки 25000 грн. виконавчого збору.
Ухвалою суду від 10.03.2026 року відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження (без повідомлення) сторін.
Зазначеною ухвалою відповідачу встановлено строк для подання до суду відзиву на позовну заяву з відповідними доказами в їх обґрунтування.
Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що дії виконавця є правомірними та такими, що відповідають вимогам чинного законодавства, оскаржувана постанова прийнята відповідно до вимог чинного законодавства, а тому у задоволені позову слід відмовити (а.с.26-28).
Ухвалою суду від 26.03.2026 від відповідача витребувано додаткові докази в справі (а.с.35), які надійшли на виконання вимог суду 02.04.2026.
Перевіривши наявні матеріали справи та визначивши відповідні їм правовідносини сторін, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що 16.01.2026 на адресу відповідача надійшла заява ОСОБА_2 (стягувача) та ухвала від 24.01.2024 року Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області по справі №398/4150/22, якою затверджено мирову угоду, укладену 22 січня 2024 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ОСОБА_1 у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики.
Відповідачі погодились з вимогами Позивача, а Відповідач 1 зобов`язався та гарантував сплатити Позивачу суму боргу, що зазначена в п.4 даної угоди (250 000,00 грн.), шляхом розстрочки платежу за графіком.
Ухвала Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області про затвердження даної мирової угоди є виконавчим документом згідно з пунктом 2 частини першої статті 3 Закону України "Про виконавче провадження".
Дана Мирова угода укладається сторонами на основі взаємних поступок і стосується прав та обов`язків сторін з метою врегулювання спору у справі №398/4150/22 за позовом ОСОБА_2 (Позивач) до ОСОБА_3 (Відповідач 1) та ОСОБА_1 (Відповідач 2) про стягнення боргу за договором позики (розпискою).
У разі несплати відповідачем суми боргу у порядку та строки передбачені п.5 цієї мирової угоди, Позивач має право направити ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області про затвердження цієї мирової угоди до виконавчої служби для виконання, шляхом стягнення з обох Відповідачів суми боргу у розмірі, вказаному у п.5 цієї мирової угоди.
Представник відповідача у письмових поясненнях зазначив, що 19.01.2026, відповідно до ст.ст. 3,4,24,25,26,27,40 Закону України "Про виконавче провадження", винесено постанови про відкриття виконавчого провадження №80018014, про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.
В подальшому, 29.01.2026 винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, в зв`язку з поданням стягувачем заяви про повернення виконавчого документу без подальшого виконання.
В зв`язку з несплатою виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, державний виконавець, 29.01.2026 виділив їх в окреме виконавче провадження №80122541 та №0122614.
30.01.2026 державний виконавець виніс постанову про відкриття виконавчого провадження №80122614 (щодо стягнення виконавчого збору в розмірі 25 000,00 грн.).
Того ж дня державним виконавцем у межах зазначеного виконавчого провадження винесено постанову про стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а.с.7). 
Вважаючи вказану постанову протиправною, позивач звернулася до суду із вказаним позовом.
Умови і порядок виконання рішень судів, інших органів (посадових осіб) та інших виконавчих документів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначено Законом України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII).
Статтею 1 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Пунктами 3,5 частини 1 статті 3 Закону №1404-VIII визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Відповідно до пункту 10 частини 4 статті 4 Закону №1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.
Згідно зі статтею 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Частинами 1-3 статті 24 №1404-VIII визначено, що виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.
Виконання рішення, яке зобов`язує боржника вчинити певні дії, здійснюється виконавцем за місцем вчинення таких дій.
Відповідно до п.6 ч.3 ст.18 Закону №1404-VIII, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.
Пунктом 9 частини 1 статті 37 Закону №№1404-VIII визначені підстави для повернення виконавчого документу стягувану, однією з яких є, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.
Згідно ст.40 Закону №1404-VIII, у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.
Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.
Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.
У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
Відповідно до п. 8 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 (із змінами та доповненнями), у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9 (крім-випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.
Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.
Згідно із частиною першою статті 10 Закону України "Про виконавче провадження" заходами примусового виконання рішень є:
1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;
2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;
3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;
4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;
5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
За змістом частини першої, абзацу 1 частини другої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Судом встановлено, що на виконанні в Олександрійському відділі ДВС в Олександрійському районі Кіровоградської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України перебувало виконавче провадження щодо стягнення з позивачки на користь ОСОБА_2 суми боргу. 
В зв`язку з заявою стягувача про повернення виконавчого документу без подальшого виконання, 29.01.2026 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу (а.с.43, зв.бік). 
В зв`язку з несплатою виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, державний виконавець, 29.01.2026 виділив їх в окреме виконавче провадження №80122541 та №0122614.
30.01.2026, державний виконавець, керуючись ст. ст. 3,4,24,25,26,27,40 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII, виніс постанову про відкриття виконавчого провадження №80122614 (щодо стягнення виконавчого збору в розмірі 25000 грн.) (а.с.42)
Того ж дня державним виконавцем у межах зазначеного виконавчого провадження винесено постанову про стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а.с.44,зв.бік). 
Отже, аналіз наведених обставин у їх сукупності свідчить, що державний виконавець діяв у межах наданих повноважень, у спосіб та порядку, визначених законом, а тому підстав для визнання його дій протиправними та скасування оскаржуваної постанови суд не вбачає.
З урахуванням викладеного, доводи позивача не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду та не спростовують правомірності дій відповідача.
Відтак, підстави для задоволення позову відсутні.
Згідно з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити повністю.
У зв`язку з відмовою в задоволенні позову, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст.ст.132, 139, 143, 242-246, 255, 271, 287, 295-297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Олександрійського відділу ДВС в Олександрійському районі Кіровоградської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Державний виконавець Олександрійського відділу ДВС в Олександрійському районі Кіровоградської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Шульгіна І.В. про визнання протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.
Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Кіровоградський окружний адміністративний суд, у 10-денний строк, установлений статтею 287 КАС України. 
Суддя Кіровоградського 
окружного адміністративного суду О.С. ПЕТРЕНКО