ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 644/816/25 Головуючий суддя І інстанції Маркосян М. В.
Провадження № 22-ц/818/193/26 Суддя доповідач Яцина В. Б.
Категорія: споживчого кредиту

П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2026 року м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Яцини В.Б.
суддів колегії: Маміної О.В., Мальованого Ю.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» в особі представника Романенка Михайла Едуардовича на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 21 квітня 2025 року у справі №644/816/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 57 850,01 грн. Також позивач просив стягнути судовий збір і витрати на правову допомогу.

Позов обґрунтовано тим, що 27.04.2016 ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір №200516129, відповідно до якого відповідачці було надано кредит у сумі 13 187,82 грн, зі встановленим строком користування з 27.04.2016 по 11.07.2018.
20.07.2020 між ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» було укладено Договір відступлення прав вимоги №7БМ , за яким ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло право вимоги за кредитним договором №200516129.
Як зазначено у позові, банк, правонаступником якого є позивач, виконав свої зобов`язання за кредитним договором належним чином, водночас відповідачка порушила умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами у повному обсязі та у визначений строк.
Крім того, вказано, що станом на момент складання позову загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» за кредитним договором №200516129 від 27.04.2016 становить 36 895,43 грн. Також позивачем нараховано 3% річних у розмірі 3 317,72 грн та інфляційні втрати за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань у розмірі 17 636,95 грн. Разом заборгованість становить 57 850,10 грн, що стало підставою для звернення до суду.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 21 квітня 2025 року у задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором було відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» Романенко М.Е. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 21 квітня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» задовольнити у повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду першої інстанції постановлене з порушенням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню.
Вказує, що 27.04.2016 між ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» та ОСОБА_1 укладено угоду №200516129 щодо кредитування, а на підтвердження цього надано відповідні документи.
Зазначає, що банк виконав Договір в частині надання коштів у користування, а відповідачка не виконала належним чином свої зобов`язання з повернення кредитних коштів та сплати нарахованих процентів, а тому виникла заборгованість.
Наголошує, що на підтвердження наявності заборгованості надано виписки за рахунком відповідачки. Господарські операції на підставі Договору №200516129 від 27.04.2016 проводилися ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» відповідно до вимог НБУ та умов Договору.
Просить врахувати, що заборгованість відповідачки розрахована станом на дату укладення Договору відступлення прав вимоги та зафіксована у додатку до нього – Реєстрі кредитних договорів.
Вказує, що розрахунок виконувався уповноваженими працівниками банку з урахуванням умов Договору на основі зарахованих на розрахунковий рахунок сум та за допомогою ліцензованого програмного забезпечення. Доступ до даних за розрахунковим рахунком (банківських виписок) є у банку та відповідачки, що передбачено умовами Договору. Інформація про стан рахунку відповідачки є недоступною для ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», оскільки воно не є стороною кредитного договору.
Вважає, що Реєстр кредитних договорів до Договору факторингу №7_БМ від 20.07.2020, укладеного між ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», є достатнім і беззаперечним доказом наявності заборгованості.
Зазначає, що 23.05.2016 згідно з рішенням Правління НБУ України №14/БТ ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» віднесено до категорії неплатоспроможних, а відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №812 розпочато процедуру виведення банку з ринку шляхом запровадження у ньому тимчасової адміністрації. 
Пояснює, що Фонд має право передати право грошової вимоги до позичальника за кредитним договором на підставі договору про відступлення права вимоги. При цьому вимогами чинного законодавства України та умовами зазначеного Договору факторингу не передбачена передача програмного забезпечення, що здійснює нарахування заборгованості за тілом кредиту, відсотками та пенею, а також детального розрахунку з формулою. Це пов`язано з тим, що фактор, відповідно до умов Договору факторингу, не має право нарахувати відсотки, комісію, неустойку, що передбачені умовами кредитного договору. У зв`язку з цим позовні вимоги ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» про стягнення заборгованості заявлені у розмірі, розрахованому банком.
Звертає увагу, що у поданих виписках зазначено: дату, час, прізвище відповідальної особи, яка формувала виписки, затверджена форма виписки та цифрова програма.
Враховуючи наведене, апелянт вважає, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про те, що надані суду виписки не можуть слугувати доказом наявності та розміру заборгованості.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є вимоги про стягнення боргу в сумі меншій, ніж тридцять розмірів прожиткового мінімуму. За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а заочне рішення суду – без змін.
Відповідно до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам заочне рішення суду відповідає.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем надано докази укладення письмового кредитного договору між відповідачкою та іншою юридичною особою – ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», однак не надано доказів перерахування відповідачці кредитних коштів та наявності заборгованості відповідачки перед первісним кредитором.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов слід залишити без задоволення.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду. Такий висновок суду є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справі обставинам, та доводами скарги не спростований.
Судом встановлено, що на підтвердження вимог у позові зазначено наступне.
27.04.2016 між ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №200516129, відповідно до якого банк зобов`язався надати позичальнику у користування кредитні кошти в розмірі 13 187,82 грн (кредит готівкою), зі встановленим строком користування з 27.04.2016 по 11.07.2018, а відповідачка зобов`язалася повернути отримані кошти у встановлений у кредитному договорі строк та сплатити відсотки за користування кредитними коштами.
На підтвердження факту укладення кредитного договору між ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» та ОСОБА_1 представником позивача надано підписані відповідачкою копії письмових доказів, зокрема: Заяву №200516129 від 27.04.2016, Анкету №2735483 від 27.04.2016, Довідку про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту від 27.04.2016, Договір добровільного страхування життя №200516129 від 27.04.2016.
20.07.2020 між ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» було укладено Договір №7_БМ про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого банк відступає новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів та/або фізичних осіб, зазначених у Додатку №1 до цього Договору, надалі за текстом – боржники, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами, що підтверджується копією вказаного Договору.
З наявної у матеріалах справи копії Витягу Реєстру боржників ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» до Договору №7_БМ про відступлення прав вимоги від 10.07.2020 вбачається, що до нового кредитора – ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» перейшло право вимоги за кредитним договором №200516129, укладеним 27.04.2016 з ОСОБА_1 на суму 36 895,43 грн, з яких: 12 821,01 грн – заборгованість за тілом кредиту; 24 074,42 грн – заборгованість за доходами.
Згідно з наданим позивачем розрахунком, сума заборгованості за кредитним договором №200516129 від 27.04.2016, станом на 12.12.2024, складає таку ж суму, яка була передана позивачу як новому кредитору за Договором про відступлення прав вимоги.
Також позивачем нарахована сума інфляційних втрат за період з 13.12.2021 по 11.12.2024 у розмірі 17 636,95 грн та 3% річних з 13.12.2021 по 11.12.2024 у сумі 3 317,72 грн, які згадуються у розрахунку як штрафні санкції.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).
У частині першій статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
За змістом частини другої статті 1056-1 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до статті 536 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За статтями 512, 514 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва ; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За змістом частини першої статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Таким чином, з наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року, справа №755/2284/16-ц, провадження №61-4685св19.
Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (за кредитним договором) можуть бути належними доказами щодо заборгованості за тілом кредиту за кредитним договором.
До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі №760/7792/14-ц.
У пункті 3 частини 2 статті 129 Конституції України закріплено основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною третьою статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України.) Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України).
Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково – зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок – це процесуальний обов`язок суду.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» відповідно до умов кредитного договору надало ОСОБА_1 кредит у сумі 13 187,82 грн, зі встановленим строком користування з 27.04.2016 по 11.07.2018.
Згідно з п.2 дослідженого кредитного договору №200516129 від 27.04.2016, відповідачці було відкрито рахунок № НОМЕР_1 для використання виключно в рамках вказаного кредитного договору.
Крім того, у п.3 зазначеного кредитного договору ОСОБА_1 зазначила, що просить кредитні кошти перерахувати на рахунок № НОМЕР_2 , відкритий у ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ».
Проте позивачем до матеріалів справи не було долучено доказів перерахування кредитних коштів відповідачці ні на рахунок, зазначений у пункті 2 кредитного договору, ні на рахунок, вказаний у пункті 3 кредитного договору.
Серед додатків до позовної заяви під номером 2 зазначено, що долучаються виписки з особових рахунків у PDF-форматі, проте вказаний файл не містить зазначених відомостей та не відтворюється у підсистемі «Електронний суд», за допомогою якої було подано позов.
Таким чином, відомості, які зазначені у додатках до позову, відсутні у матеріалах справи.
Всупереч вимогам ст.ст.12, 81 ЦПК України позивачем не надано доказів на підтвердження того, що позичальнику було перераховано кошти за кредитним договором №200516129 від 27.04.2016.
У зв`язку з цим суд обґрунтовано зазначив про відсутність належних та достатніх доказів перерахування коштів на виконання ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» умов кредитного договору №200516129 від 27.04.2016.
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до норм чинного законодавства необхідною умовою для констатації наявності заборгованості є не лише факт укладення відповідного договору, а й належне підтвердження факту перерахування (надання) кредитних коштів позичальнику. Без встановлення зазначеної обставини неможливо дійти висновку про виконання кредитором свого основного обов`язку з надання позичальнику кредитних коштів.
Так, відповідно до положень ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник – повернути кредит та сплатити проценти. Отже, саме факт надання кредитних коштів є істотною умовою виникнення відповідних правовідносин та підставою для виникнення у позичальника обов`язку щодо їх повернення.
За таких обставин та відповідно до змісту заявленого позову, дослідження судом доказів, які підтверджують рух грошових коштів та фактичне надання кредиту позичальнику входить до предмету доказування у даній справі.
Разом з тим, суд першої інстанції правильно зазначив, що позивачем до позову не надано детального розрахунку заборгованості, сформованого первісним кредитором, на момент укладення Договору про відступлення прав вимоги між ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» №7_БМ від 20.07.2020.
Дійсно, позивачем надано розрахунок заборгованості, в якому зазначена загальна сума боргу за кредитом у розмірі 36 895,43 грн, без уточнення, які саме складові входять в загальний розмір боргу та їх розмір, порядок нарахування тощо.
Відтак, позивач не надав до суду детального розрахунку заявленої суми заборгованості за тілом кредиту та відсотками, з якого можливо було б зробити висновок про період утворення заборгованості, встановити, чи сплачувалися взагалі кошти відповідачкою та в яких сумах, за які періоди, в якому розмірі, та на які суми боргу нараховувалися відсотки за користування кредитом.
Без надання детального розрахунку заборгованості суд позбавлений можливості перевірити правильність такого розрахунку та ухвалити законне й обґрунтоване рішення.
До аналогічного висновку щодо необхідності доведення позивачем розміру заборгованості дійшов Верховний Суд у постановах від 27.03.2019 у справі №334/1746/15-ц, від 01.02.2023 у справі №199/7014/20.
Надані позивачем документи лише констатують наявність заборгованості у фіксованій сумі, але не підтверджують її наявність, достовірність, походження і розмір.
Представник позивача у апеляційній скарзі наполягає на тому, що розрахунок виконувався уповноваженими працівниками банку з урахуванням умов Договору на основі зарахованих на розрахунковий рахунок сум та за допомогою ліцензованого програмного забезпечення. Крім того, вказано, що Договір факторингу не передбачав передачу програмного забезпечення та детального розрахунку з формулою. При цьому, на думку представника позивача, заборгованість відповідачки зафіксована у додатку до Договору факторингу – Реєстрі кредитних договорів.
Слід зазначити, що передача права вимоги за договором відступлення на певну суму сама по собі не підтверджує обґрунтованість та фактичну наявність такої заборгованості.
Таким чином, передача права вимоги між кредиторами не звільняє нового кредитора від обов`язку довести належними та допустимими доказами наявність і розмір заборгованості, що підлягає стягненню.
Апеляційний суд зауважує, що у справі, яка переглядається, позивач мав можливість надати докази на обґрунтування позовних вимог, що є його процесуальним обов`язком відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України. Проте зазначеного обов`язку позивач не виконав, належних та достатніх доказів суду не надав.
Інші, наведені у апеляційній скарзі доводи, не спростовують висновку суду першої інстанції, є безпідставними та необґрунтованими.
З урахуванням того, що позивачем не доведено належними, допустимими та достатніми доказами факт надання кредитних коштів, а також розмір заявленої заборгованості, - колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позовних вимог.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

На підставі вищевказаних обставин та правового обґрунтування колегія суддів визнає, що оскаржуване рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи скарги є недоведеними та висновків суду не спростували, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.
У зв`язку з відмовою в задоволенні позову та залишенням апеляційної скарги без задоволення, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судова колегія доходить висновку, що сплачені апелянтом судові витрати за подання позовної заяви та апеляційної скарги покладаються на сторону позивача.
Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» в особі представника Романенка Михайла Едуардовича залишити без задоволення.
Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 21 квітня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду лише у випадках, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 30 березня 2026 року.

Головуючий – 
В.Б. Яцина
Судді - 
О.В. Маміна

Ю.М. Мальований.