г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області	

Справа № 177/3526/25
Номер провадження 2/213/775/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2026 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого – судді Хмельової С.М., 
за участі секретаря судового засідання – Шульги В.С., 
за відсутності сторін,
розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ФІНТРАСТ КАПІТАЛ" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 29 025,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27 березня 2024 року між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ОСОБА_1 укладено електронний договір №1521535 про надання споживчого кредиту. Згідно з умовами кредитного договору: сума кредиту становить 3 000,00 грн, строк кредиту – 359 дні, періодичність платежів – кожні 30 днів, стандартна процентна ставка – 2,5% в день, знижена – 0,01% в день. ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало йому кредит у визначеній сумі шляхом зарахування коштів на платіжну картку відповідача за допомогою платіжного провайдера. Відповідач умови договору з повернення кредиту та сплати процентів не виконав.
27 червня 2025 року між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги, зокрема до відповідача за кредитним договором №1521535.
Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 29 025,00 грн, з яких: тіло кредиту – 3 000,00 грн, проценти за користування кредитом – 24 525,00 грн, штрафні санкції – 1 500,00 грн та судові витрати, які складаються з судового збору у сумі 2 422,40 грн та витрат на правничу допомогу в сумі 10 000,00 гривень.
Сторони в судове засідання не з`явилися. 
Як зазначено в позові, позивач просить суд розглядати справу без участі його представника, проти заочного розгляду справи не заперечує. 
Відповідач про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся судом своєчасно і належним чином за зареєстрованим місцем проживання, однак повторно не з`явився в судове засідання, про причини неявки не повідомив, будь-яких клопотань не направив. Відзив на позов до суду не надходив. 
За таких обставин суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, що відповідає положенням ч.4 ст.223 та ст.280 ЦПК України.
У зв`язку із неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
27 січня 2026 року позовна заява, передана за підсудністю, надійшла до суду.
11 лютого 2026 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою. Призначено розгляд справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Витребувано докази.
Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини.
27 березня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СЛОН КРЕДИТ» та ОСОБА_1 укладено електронний договір №1521535 про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого товариство надає позичальнику кредит в сумі 3 000,00 грн шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку позичальника № НОМЕР_1 , на строк – 360 днів. Періодичність платежів із сплати процентів – кожні 30 днів. Стандартна процентна ставка становить 2,5% в день, знижена процентна ставка – 0,01% в день; денна процентна ставка (за стандартною ставкою) – 2,5%, за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки – 2,29%.
Договір, а також таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором, що є додатком до договору, підписані відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором.
ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» виконало умови договору щодо надання кредиту, що підтверджуєтьсяінформацією, наданою АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» на виконання ухвали суду. Зазначено, що банком емітовано платіжну картку НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_1 , підтверджено зарахування 27 березня 2024 року коштів у сумі 3 000,00 грн на карту відповідача.
Відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав.
Відповідно до розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «СЛОН КРЕДИТ», ОСОБА_1 не здійснював оплату за тілом кредиту та нарахованими відсотками. Станом на 25 липня 2025 року заборгованість за кредитним договором становить: 3 000,00,00 грн – тіло кредиту, 24 525,00 грн – проценти, 1 500,00 грн – штраф/пеня. Відповідачем сплачено проценти у розмірі 9,00 грн.
27 червня 2025 року між ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» та ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» укладено договір факторингу №27062025, на підставі якого позивач набув право вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №1521535, про що повідомлено відповідача.
Позивачем нарахувань за кредитним договором не здійснювалося.
Розмір заборгованості за кредитом відповідачем не спростований.
Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що витікають з зобов`язань за договором кредиту.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. 
Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Встановлено, що в кредитному договорі №1521535 визначені істотні умови, в тому числі: сума та строк кредиту, період платежів, розмір відсотків, загальні витрати за кредитом, орієнтовна вартість кредиту. 
Також встановлено, що кредитний договір між сторонами укладено у формі електронного документу та підписано відповідачем електронним підписом. 
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір – домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до положень статті 11 цього закону електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Відповідно до положень 12 Закону України «Про електронну комерцію» одним із моментів підписання електронного правочину є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Згідно з абзацом 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. 
Встановлено, що позивачем підтверджений факт укладення між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» і ОСОБА_1 договору про надання споживчого кредиту №1521535 від 27 березня 2024 року.
У відповідності до ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054 ЦК України позичальник зобов`язується повертати кредит та сплачувати проценти за користування ним у розмірах та на умовах, встановлених договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Відповідач умови договору щодо сплати процентів та повернення тіла кредиту не виконував, що призвело до виникнення заборгованості. 
Як встановлено договором, за користування кредитом передбачено сплату процентів за стандартною процентною ставкою – 2,5% в день. 
Нарахування заборгованості за процентами первісним кредитором здійснювалось в межах строку кредитування.
Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). 
Частиною 1 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.
Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається.
Приписами ст.625 ЦК України, передбачено, що боржник, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. 
Встановлено, що відповідач користувався кредитними коштами, проте, в повному обсязі та належним чином умови договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість.
Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Така заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.516 ЦК України).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
Встановлено, що на підставі договору факторингу від 27 червня 2025 року позивач набув права вимоги до відповідача за договором №1521535 від 27 березня 2024 року.
Відповідачем наявність заборгованості наявність заборгованості за кредитом не спростовано, виписки з особового рахунку та свого контррозрахунку не надано.
При визначенні розміру заборгованості суд бере до уваги наданий позивачем розрахунок заборгованості первісного кредитору, який містять відомості про нарахування, складові заборгованості та їхній розмір. 
Таким чином, судом встановлено, що заборгованість відповідача за тілом кредиту становить 3 000,00 грн.
Тому вимоги про стягнення тіла кредиту підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання про можливість задоволення вимоги про стягнення процентів, суд дійшов таких висновків.
Як встановлено договором, за користування кредитом передбачено сплату процентів за стандартною процентною ставкою – 2,5% в день. 
Нарахування заборгованості за процентами первісним кредитором здійснювалось в межах строку кредитування. Проте суд не може погодитися з розміром нарахованих процентів з огляду на таке. 
Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року, доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» частиною 5, якою встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів – 2,5 %; протягом наступних 120 днів – 1,5 %.
Кредитний договір укладено 27 березня 2024 року, після набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Строк кредитування – 360 днів.
Перехідні положення закону застосовуються у разі, якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту.
Тобто з 24 грудня 2023 року та протягом перших 120 днів (по 21 квітня 2024 року включно) розмір денної процентної ставки не може перевищувати 2,5 %, протягом наступних 120 днів (з 22 квітня 2024 року по 19 серпня 2024 року включно) – 1,5 %, з 20 серпня 2024 року – 1%.
Згідно з розрахунком проценти нараховувалися: з 27 березня 2024 року по 26 квітня 2024 року – за зниженою процентною ставкою у розмірі 0,30 грн в день (9,00 грн за 30 днів); з 27 квітня 2024 року до 22 березня 2025 року (330 днів) – за стандартною процентною ставкою у розмірі 75,00 грн в день (2 250,00 грн за 30 днів). 
Нарахування процентів за зниженою процентною ставкою не суперечить нормам законодавства. Тому суд погоджується з розміром нарахованих процентів за період з 27 березня 2024 року по 26 квітня 2024 року. При цьому суд зазначає, що відповідачем нарахований розмір процентів сплачено. 
Проте нарахування процентів з 27 квітня 2024 року по 19 серпня 2024 року та з 20 серпня 2024 року по 22 березня 2025 року за ставкою 2,5% в день не відповідає вимогам п.17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» та ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування».
Тому суд розраховує заборгованість за укладеним договором, виходячи із законодавчо встановлених обмежень щодо розміру максимальної денної процентної ставки.
З 27 квітня 2024 року по 19 серпня 2024 року (115 днів) розмір нарахованих процентів має становити 5 175,00 грн (3 000 х 1,5 % х 115). 
З 20 серпня 2024 року по 22 березня 2025 року (215 днів) розмір нарахованих процентів має становити 6 450,00 грн (3 000 х 1 % х 215).
Загальний розмір процентів за період з 27 квітня 2024 року по 22 березня 2025 року має становити – 11 625,00 (5 175,00 + 6 450,00). Саме цей розмір підлягає стягненню з відповідача.
Щодо заявленої вимоги про стягнення штрафних санкцій суд дійшов таких висновків.
Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Статтею 550 ЦК України передбачено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Проценти на неустойку не нараховуються. Кредитор не має права на неустойку в разі, якщо боржник не відповідає за порушення зобов`язання.
Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжено і триває по теперішній час.
Також Верховний Суд у своїй постанові від 31 січня 2024 року № 183/7850/22 (61-14740св23) зазначив тлумачення п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч.2ст.625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.
Оскільки стягнення неустойки в період дії воєнного стану не відповідає вимогам закону, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Отже, оцінивши кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню: стягненню з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 14 625,00 грн, з яких: 3 000,00 грн – заборгованість за тілом кредиту; 11 625,00 грн – заборгованість за процентами.

Вирішуючи питання про стягнення витрат на правничу допомогу, суд керується таким.
Згідно з пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 137 ЦПК України врегульовано порядок розподілу витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. ч. 4-6 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, що зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року по справі №826/1216/16 та неодноразово наголошено у постановах Верховного Суду, зокрема у постанові від 30 вересня 2020 року у справі №379/1418/18.
У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. 
Відповідно до позову судові витрати позивача на професійну правничу допомогу становлять 10 000,00 грн, на підтвердження яких позивачем надано: договір про надання правової допомоги від 10 грудня 2024 року №10/12-2024, акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) № 12232 від 19 листопада 2025 року, з якого видно, що у вартість наданих послуг в розмірі 10 000,00 грн входить, у тому числі, представництво інтересів клієнта під час здійснення цивільного судочинства за позовною заявою до ОСОБА_1 участь у судових засіданнях вартістю 1 640,00 грн. 
Оскільки представник позивача в судові засідання не з`являвся, суд вважає, що витрати на правничу допомогу в сумі 1 640,00 грн не є доведеними.
Тому, а тому за умови задоволення позовних вимог у повному обсязі підлягають стягненню з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 360,00 грн.
З урахуванням часткового задоволення позовних вимог підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених вимог витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 212,60 грн (50,39%).
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 1 220,65 грн (50,39%).

Керуючись ст.ст. 512, 514,525, 526, 530, 611, 626, 628, 629, 639, 1049, 1050, 1054, 1077 ЦК України, ст. ст. 7, 12, 13, 79-81, 133, 137, 141, 247, 258, 263-265, 274, 279, 280-282, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ФІНТРАСТ КАПІТАЛ" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ФІНТРАСТ КАПІТАЛ" заборгованість за кредитним договором №1521535 від 27 березня 2024 року у розмірі 14 625 (чотирнадцять тисяч шістсот двадцять п`ять) грн 00 коп., з яких: тіло кредиту – 3 000,00 грн, проценти за користування кредитом – 11 625,00 грн.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ФІНТРАСТ КАПІТАЛ" судовий збір у розмірі 1 220,65 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 4 212,60 грн. 
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільно-процесуальним законодавством.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. 
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ФІНТРАСТ КАПІТАЛ", юридична адреса: вул. Загородня, буд. 15, офіс 118/2, м. Київ, ЄДРПОУ 44559822.
Відповідач: ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .
Дата складення повного судового рішення – 15 квітня 2026 року.

Суддя С.М. Хмельова