Справа № 450/792/26  Провадження № 2/450/1392/26 	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2026 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:
головуючого судді Мусієвського В.Є.
при секретарі Расяк С.М. 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників судового розгляду в приміщенні суду м. Пустомити цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в: 

Представник позивача через систему «Електронний Суд» звернулась з позовом, у якому просила стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 24.06.2025-100001354, укладеним між ОСОБА_1 та ТзОВ «Споживчий центр» 24.06.2025 року, у розмірі 16600 грн., яка складається з 5000 грн. заборгованості по тілу кредиту, 7750 грн. заборгованості по відсоткам, 450 грн. заборгованості по комісії за видачу кредиту, 900 грн. заборгованості за додатковою комісією та 2500 грн. заборгованості за неустойкою.
Мотивувала позовні вимоги тим, що ОСОБА_1 звернулась до ТзОВ «Споживчий центр» і уклала 24.06.2025 року кредитний договір № 24.06.2025-100001354, отримавши грошові кошти на споживчі потреби. Зауважила, що вказаний договір складений в електронному варіанті та підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису у виді одноразового ідентифікатора. Вказала, що ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором не виконала, у зв`язку із чим утворилася згадана заборгованість. Враховуючи наведене, просила позовні вимоги задовольнити. Крім цього, вказала, що орієнтований розмір судових витрат на професійну правничу допомогу становить 6000 грн. 
Ухвалою від 26.02.2026 року відкрито провадження у справі, а розгляд такої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.
07.04.2026 року відповідачем ОСОБА_1 подано відзив на позовну заяву, згідно мотивів якого просила відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення відсотків, пені, неустойки та іншої вигоди, нарахованих поза межами строку кредитування, який становить 31 день, вважати отриману нею суму в розмірі 5000 грн. позикою, а не кредитом, із зобов`язанням повернути позивачеві саме цю суму, а судові витрати покласти на позивача, відмовивши у задоволенні решти претензій. Пояснила, що вона не підписувала кредитного договору № 24.06.2025-100001354 від 24.06.2025 року ні власноручним підписом, ні електронним підписом. Вказала, що жодної ідентифікації через систему "BankID" вона не проходила, а викладена інформація у кредитному договорі № 24.06.2025-100001354 від 24.06.2025 року не відповідає наведеній в мобільному застосунку "Швидко гроші". Наголосила, що запропоновані позивачем істотні умови укладення договору через застосунок «Швидко гроші» 24.06.2025 року, були наступними: тіло кредиту 5000 грн, строк кредитування 31 день, дата повернення кредиту 24.07.2025 року, сума повернення кредиту з урахуванням отримання надавачем кредиту (позивачем) всієї можливої вигоди від надання своїх коштів в користування (проценти, комісія) 7000 грн. Зауважила, що під час укладення угоди не було можливості ознайомитись із повним текстом кредитного договору перед укладенням угоди в застосунку «Швидко гроші» 24.06.2025 року, а також позивач не скерував їй такого на електронну адресу після реєстрації та нажимання кнопки «отримати гроші». Крім цього, позивачем не надано доказів на підтвердження належності їй номеру мобільного телефону, який вказано у кредитному договорі № 24.06.2025-100001354 від 24.06.2025 року, на який скеровано одноразовий електронний ідентифікатор, а також належності їй банківської картки, на яку позивачем скеровано грошові кошти в сумі 5000 грн. Окрім наведеного, просила застосувати положення ст.ст. 233, 225 ЦК України, врахувавши її життєві обставини, потребу у тривалому лікуванні та операціях у 2025 році, а також її психологічний стан, що мали вирішальний вплив при прийнятті нею рішення про укладення кредитного договору. Долучила цифровий носій із копіями та роздруківками оригіналів істотних умов кредитного договору, листа-відповіді ТзОВ «Споживчий центр» щодо мирного врегулювання спору.
07.04.2026 року відповідачем  ОСОБА_1 подано клопотання про витребування у позивача оригіналів пропозиції про укладення кредитного договору (оферти) від 24.06.2025 року, заявки, підтвердження, додатку до анкети Позичальника, квитанції про перерахунок коштів від 24.06.2025 року, розрахунку заборгованості за кредитним договором № 24.06.2025-100001354 від 24.06.2025 року, у задоволенні якого відмовлено ухвалою від 14.04.2026 року.
14.04.2026 року представником позивача ТзОВ «Споживчий центр» Ларіонов К.О. подано відповідь на відзив, згідно мотивів якого просив позовні вимоги задовольнити. Вказав, що кредитний договір було укладена належним чином, а саме в електронній формі, що прирівнюється до письмової, який підписано відповідачем електронним підписом у виді одноразового ідентифікатора, що був їй надісланий на фінансовий номер мобільного телефону. Крім цього, відповідачем самостійно зазначено у кредитному договорі номер банківської картки, на яку були скеровані грошові кошти. Відповідач, заперечуючи позовні вимоги, не надає жодних доказів на спростування належності їй згаданої вище банківської картки. Вказав, що позивачем долучено до матеріалів позовної заяви належні та допустимі докази на підтвердження ідентифікації відповідача через систему "BankID" при укладенні кредитного договору. Повідомив, що жодних нарахувань поза межами строку кредитного договору позивачем не здійснювалось, а відповідач, заперечуючи правильність нарахування відсотків за користування кредитними коштами, не надає власного контррозрахунку для його спростування. Зауважив, що своїм підписом відповідач підтвердила про ознайомлення з умовами кредитування, в тому числі, й порядком та строками повернення кредиту і сплати процентів, розуміла та зобов`язалась їх виконувати. 
22.04.2026 року відповідачем ОСОБА_1 подано заперечення на відповідь на відзив, мотиви яких аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву.
У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Враховуючи наведене, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши справу у порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.
Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати належних йому процентів.
Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
В силу ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
У відповідності до ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію», електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, в тому числі електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Судом встановлено, що 24.06.2025 року ОСОБА_1 уклала з ТзОВ «Споживчий центр» кредитний договір № 24.06.2025-100001354, шляхом підписання пропозиції про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферти), заявки кредитного договору, графіку платежів, відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепту), інформаційного повідомлення, наклавши на такі одноразовий ідентифікатор Е953, внаслідок чого отримала кредит на споживчі потреби в сумі 5000 грн. строком на 217 днів зі сплатою фіксованої процентної ставки «Стандарт» у розмірі 1 % за кожен день користування кредитними коштами, 0,5 % відсотків за процентною ставкою «Економ», одноразової комісії за надання кредиту у розмірі 450 грн. та комісії за обслуговування кредиту в сумі 450 грн., яка сплачується двічі.
Встановлено, що кредитодавець повністю виконав свої зобов`язання за кредитним договором № 24.06.2025-100001354 від 24.06.2025 року, що підтверджується листом ТзОВ «Універсальні платіжні рішення» № 1-1202 від 12.02.2026 року.
На підтвердження позовних вимог представником позивача подано розрахунок заборгованості за кредитним договором № 24.06.2025-100001354 від 24.06.2025 року, відповідно до якого станом на 12.02.2026 року заборгованість відповідача за вказаним договором становить 16600 грн. та складається з 5000 грн. заборгованості по тілу кредиту, 7750 грн. заборгованості по відсоткам, 1350 грн. заборгованості за комісією (450 грн. комісія за видачу кредиту, 900 грн. додаткова комісія) та 2500 грн. заборгованості за неустойкою (штрафом).
Щодо заперечення відповідача в частині відсутності доказів на підтвердження її ідентифікації через систему «BankID» для укладення кредитного договору, слід вказати, що до матеріалів позовної заяви долучено інформацію, отриману з центрального вузла системи «BankID» НБУ на електронний запит на ідентифікацію з даними користувача, що спростовує викладені вище твердження.
В частині покликання відповідача на те, що вона не підписувала кредитного договору № 24.06.2025-100001354 від 24.06.2025 року ні власноручним підписом, ні електронним підписом, слід вказати, що вказане твердження не відповідає дійсності, оскільки такий підписаний відповідачем електронним підписом у виді одноразового ідентифікатора Е953, який був скерований останній на номер мобільного телефону НОМЕР_1 , який вказаний нею в якості особистого у долучених до матеріалів відзиву на позовну заяву документах.
Що стосується неознайомлення ОСОБА_1 із змістом кредитного договору № 24.06.2025-100001354 від 24.06.2025 року, слід вказати, що наведене не знайшло свого підтвердження в матеріалах справи, оскільки згідно п. 22 заявки кредитного договору № 24.06.2025-100001354 від 24.06.2025 року вбачається, що позичальник підтвердила надання і отримання інформації, зазначеної в ч.ч. 1, 5 ст. 7 ЗУ «Про фінансові послуги та фінансові компанії», а також примірник цього договору і паспорт споживчого кредиту, за виключенням коли надання паспорта споживчого кредиту не є обов`язковим.
При цьому неознайомлення відповідача ОСОБА_1 з умовами кредитного договору № 24.06.2025-100001354 від 24.06.2025 року внаслідок власної недбалості не може свідчити про неукладеність такого договору чи бути підставою для визнання його недійсним, оскільки тягар негативних наслідків неознайомлення сторони з умовами кредитування, які нею підписані, покладається саме на таку сторону.
Більше того, відповідач, прийнявши кредитні кошти та користуючись ними, фактично підтвердила укладення договору та погодження з його істотними умовами, що узгоджується з усталеною судовою практикою щодо подібних правовідносин.
Окрім наведеного, у відповідності до п. 1.15 інформації про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферти) позичальник має право отримати засвідчені копії договору на папері з електронного документа, шляхом особистого надсилання паперового письмового звернення про надсилання засвідчених копій договору на папері з електронного документа за місцезнаходженням кредитодавця, у відповідь на яке отримати зазначені копії у строку, встановлені законодавством про звернення громадян. 
При цьому, відповідач ОСОБА_1 із запитом про отримання засвідчених копій договору на папері не зверталась.
Слід також звернути увагу, що ОСОБА_1 , заперечуючи укладення кредитного договору № 24.06.2025-100001354 від 24.06.2025 року, який долучено до матеріалів позовної заяви, не надає суду копію договору, який, на її думку, вона підписувала, хоча можливість отримання такої передбачена у особистому кабінеті позичальника.
Що стосується долучених до матеріалів відзиву роздруківок зображень із застосунку «Швидко гроші», з яких вбачається, що істотними умовами договору визначено суму кредиту 5000 грн, строк кредитування 31 день, дату повернення 24.07.2025 року та загальну суму повернення 7000 грн з урахуванням процентів і комісій, суд зазначає, що такі матеріали не можуть бути визнані належними та допустимими доказами на підтвердження або спростування умов кредитного договору № 24.06.2025-100001354 від 24.06.2025 року, укладеного між сторонами.
Вказані зображення не містять обов`язкових реквізитів, які б давали можливість достовірно ідентифікувати їх як відображення умов саме цього правочину, не підтверджені жодними технічними характеристиками щодо джерела їх походження, часу створення та цілісності, а відтак не забезпечують можливості перевірки їх автентичності та відповідності фактичним умовам кредитування.
Водночас, такі умови викладені у належним чином підписаному сторонами договорі та відрізняються від тих, що містяться у поданих роздруківках зображень.
З аналогічних підстав суд не вбачає можливим визнати долучений відповідачем кредитний звіт із сайту Українського бюро кредитних історій належним та допустимим доказом на підтвердження укладення кредитного договору № 24.06.2025-100001354 від 24.06.2025 року саме на строк до 24.07.2025 року, оскільки такий документ не містить достатніх відомостей, які б беззаперечно надавали змогу дослідити відповідні істотні умови правочину, не відображає підтвердження його дійсності, зокрема шляхом належного підписання сторонами та фіксації факту погодження ними відповідних умов, а також не є первинним документом, який посвідчує таке погодження, натомість носить собою лише інформаційний характер в якості запису у базі даних, відомості до якої формуються з невстановлених та неперевірених судом джерел.
Щодо вимог про застосування положень ст.ст. 233, 225 ЦК України, слід вказати, що такі спрямовані на оспорювання дійсності правочину (визнання його недійсним повністю або частково) чи зміну його умов, такі вимоги мають самостійний предмет і підставу позову, а відтак, не можуть бути вирішені виключно в межах заперечень проти позову про стягнення заборгованості.
При цьому, суд зазначає, що під час розгляду справи не встановлено наявності тяжких для ОСОБА_1 обставин, які б спонукали її до укладення правочину на вкрай невигідних умовах, так само як і відсутні докази того, що на момент укладення договору вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Крім того, зі змісту кредитного договору № 24.06.2025-100001354 від 24.06.2025 року не вбачається ознак його укладення на умовах, що є явно невигідні для відповідача.
Таким чином, суд приходить до висновку, що заперечення сторони відповідача у відзиві на позовну заяву не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи.
Однак, суд не може в повній мірі погодитися із наведеною позивачем сумою заборгованості відповідача за кредитним договором № 24.06.2025-100001354 від 24.06.2025 рокута наданим розрахунком, виходячи з наступного.
Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.
Статтею 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини, якщо інше не встановлено договором або законом. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Як вбачається з матеріалів справи, зобов`язання не виконані з вини відповідача.
За ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
В силу вимог ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Згідно зі ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України установлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Відтак, нарахована представником позивача неустойка (штраф) за кредитним договором № 24.06.2025-100001354 від 24.06.2025 року у розмірі 2500 грн. не підлягатиме стягненню з відповідача на користь ТзОВ «Споживчий центр».
Крім цього, у постанові ВП ВС від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 міститься правовий висновок, згідно якого банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (частина третя статті 55 Закону № 2121-III), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (пункт 3 частини третьої статті 47 цього Закону), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку.
Суд погоджується із наявністю у відповідача ОСОБА_1 зобов`язання зі сплати комісії в сумі 450 грн. за видачу кредиту, однак не погоджується в частині наявності заборгованості за комісією в сумі 900 грн. за додатковими комісіями (обслуговування кредиту).
З огляду на викладене, у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 900 грн. заборгованості за комісією з обслуговування кредиту слід відмовити.
Таким чином, суд приходить до висновку, що аргументи, якими представник позивача мотивувала позовні вимоги, частково знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, а тому такі слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 24.06.2025-100001354 від 24.06.2025 року в розмірі 13200 грн., яка складається з 5000 грн. заборгованості по тілу кредиту, 7750 грн. заборгованості по відсоткам та 450 грн. заборгованості по комісії за видачу кредиту.
Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 279 ЦПК України, ст.ст. 3, 13, 16, 526, 527, 530, 599, 610-612, 1048-1050, 1054 ЦК України, ст.ст 3, 12 ЗУ «Про електронну комерцію»,-

у х в а л и в:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 24.06.2025-100001354 від 24.06.2025 року в розмірі 13200 грн., яка складається з 5000 грн. заборгованості по тілу кредиту, 7750 грн. заборгованості по відсоткам та 450 грн. заборгованості по комісії за видачу кредиту.
У задоволенні решти позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» судовий збір у розмірі 2662 грн. 40 коп.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з часу складання повного судового рішення до Львівського апеляційного суду або через місцевий суд до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя           Мусієвський В.Є.