Справа № 509/5423/25
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2026 року         с-ще Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Бочарова А.І.
при секретарі Сірман Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с-ща Овідіополь цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 
до
ОСОБА_2 ,
третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області,
про
позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ:

25.09.2025 року позивачка звернулась до суду із зазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що вона з відповідачем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 29 серпня 2008 року перебували у шлюбних відносинах, мають спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , Свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 від 10.05.2023 року.
Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 21 лютого 2023 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Після розірвання шлюбу син залишився мешкати разом з матір`ю. В свою чергу, батько дитини перестав цікавитись життям сина, навідувати його та приймати участь у вихованні та утриманні, відповідач у 2021 році виїхав за межі України, з того часу не бачив дитину та не спілкувався з ним, фактично самоусунувся від виховання. У зв`язку з цим позивачка вимушена виховувати сина без участі батька та забезпечувати власними силами дитині лікування, повний гармонійний, фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також рівень життя, необхідний для такого розвитку. Аліменти, призначені судом, відповідач не сплачує та має заборгованість. Дитина виховується у новій родині позивача, вітчима вже називає татом, чоловік позивача допомагає у вихованні та утриманні сина. 
З наведених підстав позивач просить суд позбавити відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Позивачка в судове засідання не з`явилась, але надала суду заяву, якою повідомила, що свій позов підтримує та просить про розгляд справи у її відсутність.
Представник позивача в судове засідання не з`явилась, але надала суду заяву, якою повідомила, що позов підтримує та просить про розгляд справи у її відсутність. 
Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представником відповідача подано до суду заяву, якою повідомлено, що Відповідач з позовною заявою ознайомлений, позов визнає, не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Третя особа, що не заявляє самостійних вимог орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області надав суду заяву розгляд справи без участі представника органу опіки та піклування та висновок, який був затверджений рішенням виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області від 13.03.2026 № 96 про доцільність позбавлення відповідача ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та матеріали, які послужили підставою для прийняття висновку. 
Сторони та третя особа, що не заявляє самостійних вимог у судове засідання не з`явилися, однак кожний з учасників справи подав до суду заяву про розгляд справи без їх участі, а рішення просили прийняти на підставі доказів, що містяться у справі.
За приписами п.3 ст.211 та п. 2 ст. 247 ЦПК України сторона у справі має право подати суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, а суд, у разі надання такого клопотання всіма учасниками справи розглядає справу на підставі наявних у справі документів без фіксування судового процесу.
Верховний Суд у постанові від 29.04.2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.
З огляду на вказане суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та учасників справі без фіксування судового процесу, а рішення прийняти на підставі наявних у матеріалах справи доказів.
Дослідивши письмові докази по справі суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч. 2 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають справи у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім тих, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Статтями 141, 142, 150 СК України передбачено - мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Діти мають рівні права та обов`язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток та забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.
Згідно ч. 4 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.
Згідно ч. 5 ст. 19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Частиною 1 статті 164 СК України, передбачений вичерпний перелік випадків, при яких, мати або батько можуть бути позбавлені батьківських прав, і це:
1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;
2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти;
3) жорстоко поводяться з дитиною;
4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;
5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;
6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Частиною 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Забезпечення найкращих інтересів дитини - це дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»).
Вивчивши матеріали справи та проаналізувавши заяви учасників справи суд доходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 29.08.2008 року. Згідно рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 21 лютого 2023 року по цивільній справі № 501/2927/22 шлюб, між позивачкою та ОСОБА_2 був розірваний.
Під час розірвання шлюбу прізвище позивача залишено « ОСОБА_5 ».
24.07.2024 року укладено шлюб між позивачкою та ОСОБА_6 , який зареєстровано Чорноморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса), актовий запис № 207.
Під час реєстрації шлюбу позивачка набула прізвище чоловіка « ОСОБА_7 ».
Позивач та Відповідач мають спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після розірвання шлюбу син залишився проживати з матір`ю. 
Позивачка самостійно утримує сина, займається його вихованням, лікуванням з 2020 року. В свою чергу, батько дитини перестав цікавитись життям сина, приймати участь у його вихованні та утриманні. На підтвердження чого надано характеристику на позивачку видану ОСББ «Наш Дім», з місця проживання, від 15.09.2025, відповідно до якої ОСОБА_1 проживає за адресою АДРЕСА_1 з 2010 року разом сином ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 та матір`ю ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . З даного місця проживання характеризується позитивно, у побуті доброзичлива, чуйна, дитина охайна та доглянута. Зі слів сусідів за час з 2022 року по 2024 рік ОСОБА_2 сина ОСОБА_4 не відвідував, на дитячих майданчиках або зонах відпочинку їх не помічали.
Факт самостійного виховання сина позивачкою також підтверджується характеристикою позивача, які складені її сусідами ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 від 12.09.2025 року. З якої вбачається, що позивачка проживає за вказаною адресою АДРЕСА_2 з 2024 року з чоловіком ОСОБА_6 сином ОСОБА_8 та донькою ОСОБА_13 . Сусіди характеризують позивачку позитивно, зазначають, що вона доброзичлива, піклується про своїх дітей, виявляє любов та увагу, діти охайні та доглянуті. Батько сина не відвідував, на дитячих майданчиках або зонах відпочинку разом їх не помічали.
Відповідно до характеристики виданої Чорноморською спеціалізованою школою Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області станом на 22.01.2026 рік, ОСОБА_3 навчається у Чорноморській спеціалізованій школі з 2023 року. Вихованням дитини займається мати та вітчим. Мати відповідально ставиться до виконання батьківських обов`язків, приділяє увагу розвитку та стану здоров`я сина. Дитина має особливості розвитку та прояви нестабільної поведінки, у зв`язку з чим мати систематично займається лікуванням і корекцією розвитку дитини: відвідує лікарів, психологів та інших профільних спеціалістів, виконує їхні рекомендації. Біологічного батька учня у закладі освіти жодного разу не бачили. У шкільному житті дитини він участі не бере, з педагогічними працівниками не контактує. 
Також позивачка, в інтересах свого сина ОСОБА_3 , уклала декларацію з лікарем-педіатром Комунального некомерційного підприємства «Чорноморський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області. На першому житті дитини лікаря відвідували разом з дитиною обоє батьків. З 2020 року дитина регулярно відвідує поліклініку разом з матір`ю ОСОБА_1 з профілактичними і лікувальними цілями, проходить огляди спеціалістів, обстеження за показаннями.
З вищевикладеного вбачається, що позивачка забезпечує свого сина всіма необхідними умовами для його повноцінного розвитку, в той час коли відповідач не надавав і не надає ніякої допомоги, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не спілкується з дитиною взагалі, тобто не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших цінностей, так як це встановлено ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства».
Факт не виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків та доцільності позбавлення гр. ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 підтверджений висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області від 13.03.2026 № 96.
Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_2 - батько малолітньої дитини ОСОБА_3 , повністю самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків: не приїжджає до дитини, не спілкується з нею, участі у вихованні дитини не приймає, не надає жодної допомоги на її утримання, а тому є всі законні підстави позбавити його батьківських прав відносно його малолітньої дитини ОСОБА_3 .
Керуючись ст.ст. 3-7, 10-13, 18, 76-83, 95, 258, 259, 263-268, 272-273 ЦПК, ст.ст. 19, 141, 142, 164-166, 169 СК України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 р. (ратифікованої Україною 27.02.1991 р., дата набуття чинності для України 27.09.1991 р.), Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, Законом України «Про охорону дитинства», суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області, про позбавлення батьківських прав – задовольнити.
Позбавити громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , витрати зі сплати судового збору у розмірі 968,96 грн.
Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення. 

Суддя   А.І.Бочаров