ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа №728/2501/25 Суддя (судді) першої інстанції: Сороколіт Є.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді Штульман І.В.
суддів:  Кобаля М.І., 
Черпака Ю.К.,
при секретарі Красновій О.Р.,
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Чернігівській області на рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 30 жовтня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

23 вересня 2025 року адвокат Ковалюх Василь Миколайович в інтересах позивача ОСОБА_1 , через «Електронний суд», звернувся в Бахмацький районний суд Чернігівської області з позовом до Головного управління Національної поліції (далі - ГУНП) в Чернігівській області, в якому просив суд визнати незаконною та скасувати постанову серії ЕНА №5292867, винесену 23 липня 2025 року поліцейським (м. Бахмач) ВП №1 Ніжинського РУП Головного управління Національної поліції в Чернігівській області сержантом поліції Самозвон Владиславом Віталійовичем про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого частиною першою статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) про накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (а.с.1-4).
Ухвалою Бахмацького районного суду Чернігівської області від 25 вересня 2025 року поновлено ОСОБА_2 строк на оскарження постанови серії ЕНА №5292867 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесеної 23 липня 2025 року поліцейським (м. Бахмач) ВП №1 Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області сержантом поліції Самозвон Владиславом Віталійовичем про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого частиною першою статті 121 КУпАП (а.с.14-15).
Рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 30 жовтня 2025 року адміністративний позов задоволено частково. Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення від 23 липня 2025 року серії ЕНА №5292867 щодо накладення на ОСОБА_1 штрафу у розмірі 340,00 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 121 КУпАП. Справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 121 КУпАП направлено на новий розгляд до уповноваженого органу відділення поліції №1 (м.Бахмач) Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено (а.с.31-35).
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що надана в якості доказу відповідачем роздруківка запиту до штучного інтелекту "Chat GPT" не є доказом, який би з достатньою переконливістю підтверджував, що конструкцією транспортного засобу, яким керував позивач ОСОБА_1 , передбачаються бризковики і, що саме цей доказ було покладено поліцейським в обґрунтування прийнятої постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Не погоджуючись із рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 30 жовтня 2025 року, ГУНП в Чернігівській області 24 листопада 2025 року подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити. 
Правом надання відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористався. 
Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС) України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно частини другої статті 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 30 жовтня 2025 року, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду приходить до висновку, що апеляційна скарга ГУНП в Чернігівській області на вказане рішення суду першої інстанції підлягає частковому задоволенню, мотивуючи це наступним.
Постановою від 23 липня 2025 року серії ЕНА №5292867, винесеною поліцейським (м. Бахмач) ВП №1 Ніжинського РУП Головного управління Національної поліції в Чернігівській області сержантом поліції Самозвоном Владиславом Віталійовичем, стосовно ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 340 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 121 КУпАП.
Відповідно до змісту оспорюваної постанови від 23 липня 2025 року серії ЕНА №5292867, 23 липня 2025 року о 10:48:47 в місті Бахмач, по вулиці Ярослава Мудрого (Крупської) ОСОБА_1 керував автомобілем марки «ВАЗ-2101», державний номерний знак НОМЕР_1 у якого відсутні задні грязезахисні бризговики, чим порушив підпункт «е» пункту 31.4.7 Правил дорожнього руху, за що частиною першою статті 121 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність (а.с.7).
Не погоджуючись з правомірністю постанови від 23 липня 2025 року серії ЕНА №5292867, адвокат Ковалюх В.М. звернувся до суду із цим позовом для захисту прав та інтересів свого довірителя ОСОБА_1 .
Правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища визначає Закон України «Про дорожній рух».
Зі змісту частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» вбачається, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Згідно частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Адміністративні стягнення, передбачені відповідно до частини першої статті 121 КУпАП, виносяться на місці вчинення адміністративного правопорушення. Органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, визначені у статті 222 КУпАП.
Пунктом 1.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (зі змінами та доповненнями) (далі - ПДР) передбачено, що ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
Згідно пункту 1.9. ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року за №1395 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.
Згідно пункту 1 статті 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Стаття 69 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно частини першої статті 121 КУпАП, передбачено накладення адміністративного стягнення за керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до підпункту «е» пункту 31.4.7 ПДР забороняється експлуатація транспортних засобів, зокрема, якщо відсутній передбачений конструкцією бампер або задній захисний пристрій, грязезахисні фартухи і бризковики.
Отже, відсутність грязезахисних фартухів і бризговиків віднесено до технічних несправностей транспортного засобу, за наявності яких експлуатація його забороняється, а у разі такої експлуатації настає відповідальність, передбачена частиною першою статті 121 КУпАП.
При цьому, конструкція цієї норми права дає підстави для висновку, що словосполучення «відсутній передбачений конструкцією» відноситься як до бампера або заднього захисного пристрою, так і до грязезахисних фартухів і бризговиків.
Таким чином, якщо конструкцією транспортного засобу грязезахисні фартухи та бризговики не передбачені, то це не є порушенням вимог підпункту «е» пункту 31.4.7 ПДР.
При цьому, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду зазначає, що настання відповідальності за порушення підпункту «е» пункту 31.4.7. Правил дорожнього руху можливе за наявності двох обставин: по-перше, конструкцією транспортного засобу має бути передбачений бампер або задній захисний пристрій, грязезахисні фартухи і бризговики; по-друге, зазначений елемент конструкції транспортного засобу має бути відсутній.
Так, у позові ОСОБА_1 вказано, що в оспорюваній постанові серії ЕНА №5292867 не зазначено якою саме конструкцією передбачено наявність у автомобілія марки «ВАЗ-2101» бризковиків (її назва, номер, ким і коли затверджено). 
На підтвердження правомірності притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності відповідачем надано відеозапис, якими зафіксовано момент зупинки транспортного засобу марки «ВАЗ 2101», державний номерний знак НОМЕР_1 , та звукозапис розмови поліцейського з водієм автомобіля та його пасажирами. 
Із наданого відповідачем відеозапису (файл WhatsApp Video 2025-10-01 at 10.14.48.mp4) вбачається, що екіпаж патрульної поліції 23 липня 2025 року о 10 год 44 хв рухається за автомобілем марки «ВАЗ 2101», червоного кольору. Зупинивши вказаний автомобіль, поліцейський спілкується з його водієм, вказує на відсутність задніх бризковиків та роз`яснює 74 літньому ОСОБА_1 положення підпункту «е» пункту 31.4.7 ПДР, запитуючи чи згоден той з правопорушенням. Водій вказаного транспортного засобу відповів: «Ну так, бризковиків немає». 
Проте, вказаний відеозапис не відображає наявність чи відсутність грязезахисних фартухів і бризковиків на автомобілі марки «ВАЗ-2101», держдавний номерний знак НОМЕР_1 .
Не надано таких доказів відповідачем і під час судового розгляду цієї справи.
Обов`язок доказування у цьому випадку про те, що конструкція транспортного засобу передбачає наявність грязезахисних фартухів та бризговиків покладено на відповідача.
Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 20 лютого 2019 року по справі №524/9843/16-а.
Крім того, з оспорюваної постанови серії ЕНА №5292867 не вбачається, як саме поліцейський встановив, що конструкція транспортного засобу, яким керував позивач, передбачає наявність грязезахисних фартухів та бризговиків.
Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Юридичний склад адміністративного правопорушення - це передбачений нормами права комплекс ознак (елементів), за наявності яких певне протиправне діяння можна кваліфікувати як адміністративний проступок.
Такий комплекс ознак передбачає чотири елементи: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт і суб`єктивна сторона. Під безпосереднім об`єктом маються на увазі ті конкретні суспільні відносини, поставлені під охорону закону, яким заподіюється шкода правопорушенням, що підпадає під ознаки конкретного складу проступку. Об`єктивну сторону адміністративного правопорушення характеризують ознаки, які визначають акт зовнішньої поведінки правопорушника. До них належать діяння (дія чи бездіяльність), їх шкідливі наслідки, причинний зв`язок між діяннями і наслідками, місце, час, обстановка, спосіб, знаряддя та засоби вчинення проступку.
В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачиться на її користь, оскільки не доведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи (пункт 30 постанови Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі №463/1352/16-а).
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду вважає, що вказаний відеозапис не доводить вину позивача ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення.
Відтак, з огляду на наведене вище, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду констатує, що з поданих до матеріалів справи доказів не встановлено обставин і фактів, які безумовно підтверджують наявність у діях позивача ОСОБА_1 складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 121 КУпАП.
Враховуючи вищевикладене, Шостий апеляційний адміністративний суд приходить до висновку, що факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого частиною першою статті 121 КУпАП, за викладених у постанові серія ЕНА №5292867 обставин є не доведеним та не тягне за собою вищевказану адміністративну відповідальність.
Доводи апелянта зводяться до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції надано належну правову оцінку.
Щодо рішення суду першої інстанції про направлення справи для нового розгляду до уповноваженого органу відділення поліції №1 (м.Бахмач) Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області, слід зазначити, що воно в цій частині суперечить вимогам чинного законодавства та не ґрунтується на передбачених законом підставах.
Частиною третьою статті 286 КАС України передбачено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:
1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;
2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);
3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;
4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Крім того, згідно вимог пункту 2 статті 293 КУпАП, якщо буде встановлено, що постанову винесено органом (посадовою особою), неправомочним вирішувати цю справу, то така постанова скасовується і справа надсилається на розгляд компетентного органу (посадової особи).
Аналіз положень частини третьої статті 286 КАС України дає підстави для висновку про те, що за наслідками скасування рішення суб`єкта владних повноважень суд приймає рішення про закриття справи. Єдиним виключенням є скасування постанови суб`єкта владних повноважень у зв`язку з прийняттям такої постанови некомпетентним органом, а отже, лише у цьому випадку справа надсилається на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи).
Таким чином, враховуючи, що пункт 2 частини третьої статті 286 КАС України застосовується у разі розгляду справи про адміністративне правопорушення некомпетентним органом, висновок суду першої інстанції щодо можливості направлення справи про адміністративне правопорушення на новий розгляд є необґрунтованим.
З огляду на те, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 відбувся компетентним органом, підстави для застосування пункту 2 частини третьої статті 286 КАС України - відсутні.
Отже, суд першої інстанції хоча й дійшов правильного висновку про наявність підстав для скасування оспорюваної постанови, водночас неправильно застосував норми процесуального права та дійшов помилкового висновку про необхідність направлення справи на новий розгляд.
Отже, застосуванню підлягає пункт 3 частини третьої статті 286 КАС України, відповідно до якого рішення суб`єкта владних повноважень підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення - закриттю.
Згідно пункту 2 частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до частини першої статті 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
За наведених обставин та з огляду на положення статті 317 КАС України, апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню частково, рішення суду першої інстанції - зміні в частині направлення справи на новий розгляд до уповноваженого органу відділення поліції №1 (м.Бахмач) Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області з ухваленням у цій частині нового рішення про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 121 КАС України. В іншій частині рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 30 жовтня 2025 року по справі №728/2501/25 підлягає залишенню без змін.
Керуючись статтями 229, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Чернігівській області - задовольнити частково.
Рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 30 жовтня 2025 року по справі №728/2501/25 в частині направлення справи про притягнення ОСОБА_1 на новий розгляд до уповноваженого органу - відділення поліції №1 (м. Бахмач) Ніжинського районного управління ГУНП в Чернігівській області - скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення про закриття провадження стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в справі серії ЕНА №5292867 про адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
В іншій частині рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 30 жовтня 2025 року по справі №728/2501/25- залишити без змін.

Головуючий суддя І.В. Штульман

Судді: М. І. Кобаль

Ю.К. Черпак