ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/4599/25  Номер провадження 22-ц/814/1003/26	Головуючий у 1-й інстанції Самсонова О. А.  Доповідач ап. інст. Триголов В. М.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Триголова В.М.
суддів Дорош А.І., Лобова О.А.
Секретар: Горбун К.О.
Розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  представника ОСОБА_1 , адвоката Васильєвої Любові Миколаївни на рішення Київського районного суду міста Полтави від 25 вересня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері, -
В С Т А Н О В И В:
Позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення аліментів на її утримання як непрацездатної матері відповідача.
У позовній заві зазначила, що вона з 2003 року є непрацездатною, має безліч хронічних захворювань, в 2019 році перенесла інфаркт, має стенокардію напруги ІІ ФК, кардіосклероз, стеноз 1-ї третини ПМШГ ЛКА-40%, стент ПМШГ, гіпертонічну хворобу ІІІ ступінь, переддіабет, а також безліч супроводжуючих захворювань, що зазначено в медичних висновках. З кожним роком стан здоров`я позивача значно погіршується. Враховуючи наявність вказаних захворювань, змушена лікуватись купуючи необхідні для цього ліки. Майже щоквартально перебуває на стаціонарному лікуванні, проходить медичні обстеження, які потребують значних фінансових витрат, а розміру пенсії не вистачає на ліки, продукти та борги за комунальні послуги, які стягнуті за рішенням суду.
Позивач має двох дорослих дітей, доньку ОСОБА_3 , 1974 року народження, яка допомагає їй фінансово, фізично та морально, та другу доньку – відповідача по справі ОСОБА_1 , 1975 року народження, яка не допомагає, не відвідує в лікарні, не купує ліки та продукти харчування, не спілкується і не цікавиться життям позивача. Чоловік позивача помер, після його смерті нею опікується її старша донька ОСОБА_4 .
Тому позивач просила суд стягнути з відповідача на її утримання аліменти у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку відповідачки довічно.
Рішенням Київського районного суду міста Полтави від 25 вересня 2025 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позовом ОСОБА_2 аліменти на її утримання у розмірі 1/10 частини заробітку (доходу) відповідача довічно.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).
Непогодившись із вказаним рішенням його в апеляційному порядку оскаржив відповідач ОСОБА_1 . Скарга мотивована тим, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Скаржник вказує, що судом не взято до уваги, що долучені до матеріалів справи виписки із медичної документації не містять посилань на те, що медикаментозне лікування, проведення досліджень ( аналізів та інших маніпуляцій) під час перебування позивача на стаціонарі проводилось за рахунок позивача. Якби таке лікування проводилась за рахунок позивача, повинні були би надані рецепти на ліки та чеки на їх придбання. Такі докази позивачем не надані, що свідчить про те, що лікування в медичних закладах проводилось за рахунок держави, а позивач не витрачала на лікування власні кошти. 
Матеріали справи також не містять доказів того, що позивач після виписки із лікарні дотримувалась рекомендацій лікарів та проходила амбулаторне лікування у сімейного лікаря чи фахових спеціалістів. Відсутність рецептів на ліки під час амбулаторного лікування та чеків на їх придбання свідчить про те, що позивач не витрачала кошти на лікування після одужання та виписки із стаціонару. Позивачем не озвучено суму коштів, які вона витрачає на лікування, які ліки їй необхідні, скільки вони коштують та коли вона їх придбавала за власний рахунок. Тож , у справ не доведено , що позивач має потребу у матеріальній допомозі.
Окрім того, судом не взято до уваги тривалі неприязні стосунки позивача та відповідача на грунті спору щодо користування житлом.
У зв`язку із вказаним скаржник просить скасувати рішення Київського районного суду міста Полтави від 25 вересня 2025 року, та постановити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.
Від позивача ОСОБА_2 надійшли додаткові пояснення у справі , мотивовані тим, що відповідач не надає їй жодної допомоги , вважає рішення суду першої інстанції обґрунтованим.
У справі встановлено, що позивач – ОСОБА_2 є матір`ю відповідача ОСОБА_1 .
Вказана обставина підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_5 Серії НОМЕР_1 , що видано повторно 06 серпня 2020 року, та свідоцтвом про шлюб Серії НОМЕР_2 , що видано 26 лютого 2020 року, яким підтверджується зміна нею прізвища на ОСОБА_6 (а.с.4, 5)
Позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досягла пенсійного віку, тому є непрацездатною.
ОСОБА_2 має статус пенсіонера та отримує пенсію за віком, що підтверджується копією пенсійного посвідчення серії НОМЕР_3 від 17.10.2003 виданого Київським РУ ПФ в Полтавській області (а.с.20)
Також встановлено, що позивач має ряд захворювань, що підтверджується копіями медичних документів.
Долученими до справи виписками з медичної карти стаціонарного хворого підтверджується факт періодичної госпіталізації ОСОБА_2 , зокрема:
з 15 по 23 січня 2020 року, з 29 вересня по 01 жовтня 2020 року
з 09 по 16 листопада 2022 року, з 15 по 21 лютого 2022 року,
з 16 по 22 квітня 2024 року, з 15 по 21 серпня 2024 року, з 13 по 20 грудня 2024 року, (а.с. 8-15).
Зазначені виписки з медичної карти стаціонарного хворого містять призначення лікаря щодо медикаментозного лікування, щодо дієти, проведення медичних досліджень, що потребує додаткових витрат позивача на лікування.
За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.
Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів непрацездатних членів сім`ї (ч. 8 ст. 7 СК України).
Повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги (ч. 1 ст. 202 СК України).
У ст. 1 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено термін непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого цим Законом віку, що дає право на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, та дострокової пенсії, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону;
Дочка, син крім сплати аліментів зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю (ч. 1 ст. 203 СК України).
Дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків.
Дочка, син звільняються судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько не сплачували аліменти на утримання дитини, що призвело до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, і така заборгованість є непогашеною на момент прийняття судом рішення про визначення розміру аліментів на батьків.
У виняткових випадках суд може присудити з дочки, сина аліменти на строк не більш як три роки.
Суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін.
Згідно ст. 205 СК України при визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.
У виняткових випадках, якщо мати, батько є тяжко хворими, особами з інвалідністю, а дитина (стаття 6 цього Кодексу) має достатній дохід (заробіток, суд може постановити рішення про стягнення з неї одноразово або протягом певного строку коштів на покриття витрат, пов`язаних з лікуванням та доглядом за ними (ст. 206 СК України).
Згідно з п. 21 постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення від виконання своїх обов`язків щодо батьків (ст. 204 СК).
З вказаного вбачається, що чинне законодавство надає перелік загальних умов при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків, а саме: непрацездатність батьків та наявність у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина.
Судом встановлено, що згідно медичної документації долученої позивачем , ОСОБА_2 в 2019 році перенесла інфаркт, має стенокардію напруги ІІ ФК, кардіосклероз, стеноз 1-ї третини ПМШГ ЛКА-40%, стент ПМШГ, гіпертонічну хворобу ІІІ ступінь, переддіабет та низку супроводжуючих захорювань.
Розмір пенсії позивача хоча і є більшим від прожиткового мінімуму, однак, враховуючи її захворювання, на думку колегії суддів, не забезпечує її потреб пов`язаних зі станом її здоров`я.
ОСОБА_1 є особою працездатного віку. Підстав неможливості надання відповідачем матері такої допомоги судом не встановлено.
ОСОБА_2 батьківських прав відносно відповідача не позбавлялася.
Обставин, які б слугували підставами для звільнення ОСОБА_1 від обов`язку утримувати матір апеляційним судом не встановлено.
Відтак, колегія суддів приходить до висновку про те, що відповідач у даній справі зобов`язана утримувати свою матір у відповідності до положень ч. 1 ст. 202 СК України.
Суд першої інстанції, задовольняючи частково позов, дійшов до висновку, що позивач, як особа непрацездатного віку з рядом захворювань, потребує матеріальної допомоги, оскільки наявність захворювань свідчить про необхідність проходити лікування, купувати ліки, мати збалансоване харчування. Доходи позивача свідчать про необхідність отримувати додаткову допомогу для задоволення вищевказаних потреб. Такі постійні витрати позивачем підтверджені доказами, а те, що куплені ліки без мети лікування та не за рахунок позивача відповідачем не спростовано.
Колегія звертає увагу, що необхідні потреби непрацездатної людини, як правило, не обмежені тими звичайними потребами, які має здорова людина, тому вимагають додаткових витрат на лікування, оздоровлення, харчування, що зумовлено іншим, відмінним способом життя такої людини.
Визначаючи розмір аліментів на утримання ОСОБА_2 , суд першої інстанції врахував встановлені у справі обставини, матеріальне та сімейне становище сторін, вид і розмір доходу, непрацездатність та потребу позивача у матеріальній допомозі щодо забезпечення достатнього життєвого рівня та необхідних умов для існування, отримання необхідної медичної допомоги, інших втрат, які не покриваються отримуваною пенсією.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Будь-яких доказів на підтвердження того, що відповідач не може надавати матеріальну допомогу матері, матеріали справи не містять.
Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог є законними і обгрунтованими, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону. 
Наведене свідчить, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦІК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 382 ЦПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , адвоката Васильєвої Любові Миколаївни– залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду міста Полтави від 25 вересня 2025 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий суддя: В.М. Триголов

Судді: А.І. Дорош

О.А. Лобов